232 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTKA SVERIGES HIERACIDM-FLORA. 



ad basin exteriorum dorso rare stellulata?, ceterum glandulis parvis raris et minntis 

 luteolis nitentibus sparsis ciiiii iniiiutissimis immixtis obtecta^ et pilis hrcvissiniis 

 solitariis interdnin conspersa\ Calathidium sub]a'te liiteum parviim jkhi-uiii i-idiMiis;. 

 Ligulo'. glabra'. Stylus ferrugineo-livesceiis. 



Denna form, hvilken i naturen är mycket liitt att igenkänna och har ett högst 

 karaktäristiskt utseende, står säkerligen närmast H *acrifoliuin, med hvars mång- och 

 bredbladigare former den liar mycken habituel likhet och från hvilka den efter pressning 

 ofta är rätt svår att skilja. Vid pressningen gä nämligen flera framträdande karaktärer 

 förlorade, framför allt blomfärgen. Från H. *acrifoliuin äv den konstant skild genom be- 

 tydligt högre och gröfre, längre uppåt storbladig stjelk med åtminstone vid midten af 

 stjelken tätare sittande blad, genom (äfven de nedre) bladens tätare och kortare men 

 skarpare tänder, hvilka ibland äro något oregelbundet sittande, ibland jeranare fördelade, så 

 att kanten blir skarpt och oregelbundet sågad och hvilka sträcka sig öfver bladets inidt, då 

 deremot hos H. *acrifoliuiii tandningen är gles och vanligen lång samt mestadels inskränkt 

 till basen och den helln-äddade, nästan jemnbreda, och sedan hopdragna spetsen oftast är 

 dubbelt längre än den tandade basaldelen, genom de proportionsvis bredare bladen, isyn- 

 nerhet de mellersta, hvilka äro bredt lancettlika eller smalt äs^grundt laiicettlika och hasti^^t 

 hopdragna i en kortare, helbräddad men skarpare spets, genom den ljusare bladfärgen och 

 vidare genom de bredare och kortare, mångfjälligare och ljusa holkarne med regelbundet 

 tegeilagda fjäll, af hvilka de yttre äro ytterst korta och något utstående och de öfriga 

 småningom tilltaga i längd samt från bi'edare bas äro hastigt hopdragna i en m. 1. m. 

 trubbad, grön och hårlös spets, genom holkarnes beklädnad af öfvervägande ytterst korta, 

 gulaktiga och glänsande glandlei-, hvilka äro föga framträdande men ibland, hufvudsak- 

 ligast vid de yttre fjällens bas, äro blandade med några större och mörkare samt ett och 

 annat kort hår och slutligen genom betydligt ljusare blomfärg och något grönaktigt rost- 

 gula, aldrig rent gula stift. Hos den lefvande växten är som antydts blomfärgen ett godt 

 kännetecken. Blommorna hos denna form äro nämlisen in. 1. m. liust och rent aula. 

 Hos //. *acrifolinm deremot hafva de en m. 1. m. stark dragning i äggult. Vidare har 

 denna form temligen sma, föga radierande koi-gar, hvilka deremot hos H. '^acrifoliuiii .äro 

 vida och i allmänhet mycket starkt radierande. Stjelken är vanligen föga hårig utom på 

 torrare och soliga ställen, der den på de nedersta internodierna blii- 1'ikligare hårig. På öfriga 

 lokaler är den glattai-e men till midten sträf af korta hårrester och blir ujipåt allt mindre 

 och mindre sträf samt är vanligen på öfre ti-edjedelen alldeles håidös och nästan hal för 

 känseln men blir deremot under inflorescensen rikligare stjernluden. De mellersta stjelk- 

 bladen och äfven i mindre grad de små, öfre bladen, hvilka stödja de undei- sjelfva in- 

 florescensen utgående, fåblomstriga grenarne, äro oftast i kanten karaktäristiskt veckade, 

 hvarjemte skifvan är mer eller mindre vriden och utåtrigtad. Förgreningen börjar \-anligen 

 öfver stjelkens midt från axlarne af de der beflntliga, smärre bladen men sträcker sig stun- 

 dom hos frodiga exemplar långt ned mot basen. Grenarne nå sällan öfver midten af när- 

 mast höore sittande grenar och de öfversta äro nästan aldrio- öfversk ju tände den eseiitliga 

 inflorescensen. Denna bildas af tätt sittande, ofta i flock ställda grenar, hvilka äro mycket 

 utspärrade i motsats till de öfriga och långt öfverskjuta akladiet. De äro mer eller mindre 



