234 II. DAHLSTEDT, BIDUAO TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



lata ovata postea rotundato-truncata. Squamce pluriseriales sat breves itnbnc'ata>, 

 exteriores lineares angusta- obtusa? obscuriores, intermedia» + virescenti- et intima? 

 pallido-marginatu' e basi latiore angiiste lanceolatai in apiceni + angustinn Dbtiisiu- 

 sculuni — acutiusculuni scnsirn et longe attenuatte efloecosa> v. exteriores basi leviter 

 stellatie, pilis ± brevibus inferne sparsis superne rai-is glandulis parvis v. niinutis 

 inferne rai"is — sparsis superne frequentioribus obsitfe, interiores dorso saepe solura 

 glandulosa? epilosa. Calathidiuni subobscure luteum sat radians. Liguloe apice glal)ra^. 

 Stylnfi + luteo-ferrugineus fusco-hispidulus, saape v. postremo sat livescens. 



Denna vackra form synes mig, att döma af de exemplar, jag sett, såväl habituelt 

 som till karaktärer vara ganska väl begränsad. Dock känner jag ä,nnu ej pä grund at 

 materialets otillräcklighet på långt när dess variätionskrets och närmare slägtskapsför- 

 hållanden, hvarför sannolikt ett och annat i beskrifningen vid fortsatta fynd torde behöfva 

 en ändring. Formerna från de olika här nedan uppgifna fyndorterna äro ej, ehuru i 

 väsentligt öfverensstäm mande, fullt lika, och måhända torde flera af dem vid fortsatta 

 undersökningar visa sig böra afskiljas. Beskrifningen är uppgjord efter östgötska och 

 vermländska exemplar, hvilka i allt öfverensstämma, frånsedt de smärre differenser, hvilka 

 äro att tillskrifva ståndortens inverkan. Synes å ena sidan stå näi"a H. * mixopol him, frän 

 hvilken den dock är lätt skild genom saknaden af stjernludd på holkarne, hvilka derjerate 

 äro större och hafva något bredare fjäll, samt genom bredare större blad af ofvantill mörkare 

 grön och undertill föga eller ej så märkbar glaucescent färg; å andra sidan liknar den något 

 ff. *acrifolium och H. *Friesii. P'rån den förra, hvilken den mera närmar sig till formen 

 på bladen (is3mnerhet dess bredbladigare former) och den ofta uppträdande ehuru lifligare 

 röd violetta färgen på dessa och stjelken, är den skild genom bladens betvdligare storlek, 

 deras tätare ställning på stjelkens öfre del, den gröfre och nedtill lietydligt sparsammare 

 samt, kortare, mjukare och krusigt håriga stjelken, den tätare inflorescensen, de större och 

 vanligen bredare holkarne med smalare, mera håriga och sparsammare glandelhåriga, 

 trubbigare fjäll, hvilkas hårighet är mera utbredd mot kanterna, som äro blekgröna och 

 jjrickiga, ej klart och lifligt gröna, som hos nyssnäinda form, samt slutligen genom de 

 ljusare, i mindre grad radierande korgarne och de af mörka hårpapiller orent rostgula 

 stiften. Från H. *Friesii är den lätt skild genom sina mera utdragna och långspetsade 

 blad, isynnei'het genom de öfre, hvilka äro smalt lancettlika och glessittande, och genom 

 bladens glesare, hufvudsakligen vid basen utvecklade tänder, genom dunklare, undertill en- 

 dast i ringa grad glaucescent bladfäi'g samt genom större och hårigare holkar med längre 

 och mindre trubbade fjäll och något ljusare blomfiirg. Den liknar äfven något H. *tricho- 

 raulon, men är bland ;uinat lätt skild genom sin sparsammare hårighet och de smala blad- 

 baserna, den sammanträngda inflorescensen, de smalare holkfjällen och de mycket ljusare 

 korgarne. Till det yttre blir den oftast lätt igenkärdig genom den lifligt och långt upp 

 rodnande stjelken, sina långsträckta och stora, oftast äfven m. 1. m. lifligt violettfärgade 

 blad samt den upptill hopträngda inflorescensen, hvilken nedåt ofta är obegränsad genom 

 oftast korta, frän de öfre bladvecken utgående, en- till fåblomstriga, m. 1. ni. n])prätta 

 grenar, och slutligen genom stora korgar ocli ljusa l)lonimor. 



