238 H. DAHLSTEDT, BIDKAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACILM-FLORA. 



En mycket karaktäristisk och väl utpräglad form, utmärkt genom sin höga, ej 

 grofva, men styfva, ofta något bågböjda stjelk, hvilken öfverallt är mer eller mindre sträf 

 af hårrester, nedtill rikligai-e och tilltryckt hårig samt ofta ett in. 1. m. långt stycke 

 stundom till midten litligt rödviolett och upptill ganska tätt stjernluden, genom sina saftigt 

 och litligt gröna, mest på den något gråaktigt glaucesceiita undersidan håriga och på bada 

 sidor m. 1. m. stjernhäriga blad, af hvilka de nedersta äro m. 1. m. skaftade och af m. 1. 

 m. atlång till tunglikt-atiäng form samt helbräddade, de mellersta in. 1. m. smalt lancett- 

 lika, vid basen glest men skarpt korttandade, de öfre bredare eller mera äggrundt-lancett- 

 lika och vid basen längre tandade, m. 1. m. spetsiga och mera aflägsnade från hvarandra 

 samt småningom öfvergående i brakteerna, genom tätt stjernludna, gleshåriga grenar och 

 täthårigare korgskaft samt framförallt genom mörka, än nästan svarta, än svartgröna, sma 

 eller medelstora, rikhåriga holkar med äggrund och sedermera rundad bas, och hvilka 

 alldeles eller nästan helt och hållet sakna glandier men hvilkas fjäll, isynnerhet de yttre, 

 äro vid sin bas temligen tätt beströdda af stjernhär och för öfrigt i kanterna något mjöliga 

 af sparsammare till rikligare, lint stjernludd, hvilket ibland är glest ibland något rikligare 

 strödt äfven på deras ryggar, samt genom bruna stift och mörka blommor. Holken, som 

 i* sig sjelf är af en nästan svart till svartgrön eller mörkt grön färg, får genom de ljusa 

 härspetsarne och det tina stjernluddet ett egendomligt gråsvart eller grågrönt, dammigt 

 utseende. Som det synes varierar stjernluddet något till rikligheten och ännu mera till 

 tydligheten. Då fjällens grundfärg blir mera orent grönsvart, framträder det otydligast 

 och synes vid första påseendet alldeles saknas, men då fjällens färg blir renare svart eller 

 grönare är det i allmänhet synnerligen tydligt. Rast synes det alltid pa A-ngre holkar. 

 Bladen variera något till bredden och betydligt till storleken samt tändernas längd. Hos 

 späda exemplar äro de m. 1. m. smalt lancettlika, åtminstone de mellersta. På soliga och 

 torra ställen bli de kortare och något rhoinboidiska. På skuggiga ställen bli de stora och 

 tunna, ofta mycki_'t långt utdragna i en smal, helbräddad spets, och äfven de nedre äro 

 försedda med glesa, långa tänder eller flikar vid basen. Vanligen är kanten lint och kort 

 glestaiidad till eller öfver midten och bladspetsen i allmänhet ej lång, ehuru på de öfre 

 isynnerhet ganska, skarp. På skuggigare eller friskare ställen är intlorescensen gles med 

 längre och i toppen mera utbredda grenar. På öppna och torrare lokaler blir den samman- 

 trängd och kortgrenig med ofta ytterst kort akladium. ^'anligen är den väl begränsad 

 nedåt, men mycket frodiga exemplar bli ej sällan greniga ända till stjelkens midt. De 

 nedre grenarne äro vanligen korta och na sällan öfver de närmast följandes bas eller midt. 

 De öfversta grenarne äro alltid m. 1. m. öfverskjutande akladiet och ofta tätt närmade 

 hvarandra. Är mycket nära beslägtad med följande, till hvilken medelformer synes före- 

 komma, men är lätt skild genom sin fåbladigare stjelk, sina i allmänhet bredare blad af 

 mera lancettlik och mindre jeinbred form, sina håriga inflorescensgrenar och l)lott håriga 

 eller äfven ytterst sparsamt glandelhariga, stjernhäriga och smalare samt mindre holkar 

 med smalare, spetsigare fjäll. 



De former, bvilka synas utjjöra luellaiifonner till följande, hafva mindre liäriga inlloresceiisgrenar och 

 holkar, hvilka sednarc dereraot äga talrikare men små glandier, isvnnerhet på de nedre fjällens bas, men eljest 

 öfvevensstänuiia de med ofvanbeskrifua form (ill de smala holkarues beklädnad af stjernhär och till de bredare 

 bladen, hvilka till taudniua; och färg deremot mera erinra om följande. De äro anträfiade i Södermanland vid 



