240 II. DAHLSTEPT, BIDKAO TILL SYDÖSTRA SVERIGES niRRACirM-FLolJA. 



.spets, och öfvervägande jeinnbredt lancettlika, de nedre glest, kort, till öfver midten tandade, 

 de öfre med glesa och liliigre, hufvudsakligen vid bladets nedre tredjedel sittande tänder, 

 genom ofvantill mörkt grön, i lökgrönt dragande, undertill blekare lökgrön till glaucescent 

 bladfärg, genom m. 1. m. tätt stjernludna, gråhvita grenar och korgskaft, genom svarta eller 

 svartgröna, breda holkar med breda, nakna, eller på rj^ggen och vid basen svagt stjeridiariga 

 fjäll med vaidigeii medelmåttigt tät beklädnad af hvitspetsade, groft svai-tfotade här och 

 inblandade, glesare små, vanligen svarta och i allmänhet föga framträdande glandier, hvilka 

 äro talrikast förhanden på de yttre fjällens bas, samt genom mörkgula, temligen täta korgai- 

 och svartbruna eller nästan svarta stift. De nedre 1 — 2 stjelkbladen äro temligen korta, 

 vanligen närmade hvarandrn,, till formen varierande från kort aliånga till bredt lancettlika, 

 mer eller mindre helbräddade till utefter nästan hela längden glest och skarpt korttandade. 

 De äro m. 1. m. kort vingskaftade med skaftets bas m. 1. m. stjelkomfattande. Hos hög- 

 växtare individ (bland högre gräs eller i kanten af busksnår etc.) äro de oftast liksom en 

 del af de följande stjelkbladen vid blomningen afvissnade. Undertill äro de vanligen m. 

 1. m. violetta, h vilken fäi'o- äfven förekommer på stjelkens nedi-e del och ofta sträcker sig 

 till dess midt och ej sällan äf\en uppträder på undersidan af de mellersta och öfre bladen. De 

 mellersta bladen sitta vanligen hos fåbladiga exemplar glest, hos rikbladigare tätare, äro 

 nästan jemnbreda och mycket långa, vanligen längre än internodierna, samt hafva långt ned- 

 löpande, vigglik och oftast hälft omfattande bas. De öfre variera från jemnbredt lancett- 

 lika eller smalt äggrundt lancettlika till liniesmala med mycket kort, vigglik eller äggi-und, 

 ibland halftomfattande bas och hafva långt utdragen, helbräddad spets. Från föregående 

 ä,r den lätt skild genom de i förhållande till längden smalare och mera jemnbreda, mera 

 uppi'ätta bladen med längre utdragen spets, den dunklare, lökgröna bladfärgen, de bredare 

 och större, mörkare holkarne med bredare fjäll, hvilka äro klädda af något glesare men 

 gröfre hår och något rikligare glandelhår, men deremot nästan alldeles sakna stjernludd, 

 hvilket genom sin riklighet och egendomliga fördelning ger holkarne hos föregående form 

 ett så karaktäristiskt utseende. Till föregående förhåller den sig ungefär som suhrigidum- 

 typen till vulgatum-iryf^QW, d. v. s. den är en ännu inera utpräglad rigi(lum-i\\) än denna, 

 utan att denna sednare likväl kan sägas falla utom denna typs gränser. 



Inom området är den initräftad i Östergötland vid Liuköping; S:t Lars s:n, Ekkällan ; Kärua s:ii, Malineu; 

 Väderstads s:n, Lindekullen, Bossgård m. fl. st. rikligt; lliuna s:n. Stortorp; Omberg flerestädes; Abv s:n, Vester- 

 gårdeii; Trehörna s:n, Slangeryd; V. Eyds s:n, Krämarbo (förf.); Aspöu i Vettern (C. J. LiXDEBERG); Qvarsebo; 

 Törnvalla s:n, Klinttorp (N. C. KlNDBERö): Småland, Grenna (C. A. ANDERSSON). 



Utom området i Uplaiid, Vermdö s:n, Brevik (A. MAGNUSSON): Vestmanland vid Kungsör (C. O. V. 

 PORAT): Vestergötland, Jonsered (0. J. LiNDEBERG); Kinnekulle, Råbäck (E. HOLMGREN): Vermland, Arvika 

 (E. Holmgren): Dalsland, Örs s:ii, Åsiniile (A. FrYXELL) : Bohuslän, Kristinedal (K. FR. THEDENIUS). 



9. H, *liiieatum Almqu. 



H. la^vigatum Fr., Mänt. II, p. 49. — H- rigidum Hx. — hvvigatum Fk. Symb. p. 

 174. — H. Friesii Hn. Skand. fl. ed. .3, p. 187 et ed. 4, p. 2.")7, p. p. — H. tridentatum Fr. 

 Summa veg. scand., p. 545, p. p. — H. tridentatum Fh. Epicr., ]). IK!, p. p. — H. rigi- 

 dum Hn. — Iffivigatum Fh. H. N. IX: ?>] — H. Friesii Hn. re genuiniini Lnc;., Hn. Skand. 



