8 B. LUNDGREN, JÄMF. MELLAN MOLLUSKfAUNAN I MAM JIILLATUS- O. MUCKONATAZONEKXA. 



Oxyrrbina conica Davis. Oretorp, Ignaberga. 



Otodus appendiculatus Ag. » » 



Corax LiNDSTRÖMi Davis. » » 



Isch}'odus brevivostris Newt. » » 



Coelodus subclavatus Ag. » » 



hvartill kommer Prionolepis angustus Eg. från Oretorp. Af dessa äro tänderna af Coi'ax 

 ganska aUmänna vid Ignaberga. 



De utan jämförelse allmännaste och här herrskande artei-na äro Crania Ignabergensis 

 och Ostrea auricularis, som här finnas i ofantligt stort antal. Som allmänna och karak- 

 teristiska böra, jämte talrika bryozoer, nämnas Actinocamax raammillatus, som äfven här 

 förekommer i en bank, Cyclolites sp., Magas costatus och M. spathulatus. Därefter komma 

 Vola quinquecostata, Pecten pulchellus, P. subaratus, Terebratalina striata och Stephano- 

 phyllia suecica. Med undantag af Ostrea aui'iciilaris äro Ostreerna här mera undanträngda 

 och arter af Pecten allmännare. O. vesicularis är mycket sällsynt och alldeles icke funnen 

 i sin typiska form. 



2. Balsberg. 



I äldre tider bröts kalkstenen vid denna redan sedan gammalt berömda och ofta be- 

 skrifna lokal i ett undei-jordiskt brott, enl. De Geer beläget 60 m. öfver hafvet och utgjorde 

 brottet en genom konst utvidgad grotta, som i äldre tider beskrifvits af Linné och H. H. 

 VON Liewen, i nyare af De Morgan och De Geer. ' Sedermera har kalkbrytningen flyt- 

 tats närmare ned mot Råbelöfssjön till det s. k. nya brottet eller det vid Englamosse, 

 hvilket, ett öppet brott, enl. De Geer på 32 m. liöjd, dock äfven detta numera öfvergif- 

 vits. Bärgarten är visserligen på båda ställena s. k. gruskalk eller skalgruskalk men väx- 

 lar dock rätt mycket; spräcklig flinta har ej anträffats i fast klyft vid någotdera brottet. 

 I Englamossebrottet såg man för en del år sedan mycket stora block af urbärg inlagrade 

 i kalkstenen, ja troligen själfva den underliggande gneisklippan blottad ocJi bevuxen med 

 Bryozoer, Serpula, Spondylus m. m., hvilka fossil stundom äfven finnas på i skalgrus- 

 kalken inneslutna smärre stenar af urbärg. På ett dylikt knappt hufvudstort block sitta 

 5 exemplar af den annars sällsynta Crania parisiensis. Tyvärr har det icke alltid iaktta- 

 gits att angifva från hvilket af de respektive brotten på Balsberg de insamlade fossilen 

 härröra och ehuru det gamla, brottets (grottans, 2a) bärgart i allmänhet stöter mera i 

 gult, under det att kalkstenen i Englamossebrottet {2b) är mera hvitaktig, är det dock 

 numera ej alltid möjligt att med full säkerhet afgöra, från hvilket brott ett i museet lig- 

 gande och »Balsberg» etiketteradt fossil härrör. HÉbert hade beaktat nivåskilnaden och 

 på grund af Belemniternas olika uppträdande i de bägge brotten antog han, att Belemni- 

 tella mucronata, som är jäniförelsevis allmän i Englamossebrottet, skulle intaga en lägre 

 nivå än Actinocairiax niaminillatus, den enda i trakten af grottan förekomraande Pielem- 

 niten, och stödde just på detta förhållande sin uppfattning, att Mammilhituszonen skulle 

 vara yngre än Mucronatazonen.^ Emellertid måste äfven brottet vid Englamosse otvifvel- 



1 Carl Linnaei Skånska Ucsii s. 84; K. Vet. Akad. llaiidl. M. 13. 1752: Mém. Soc. Gcol. tle Francc. 

 Sér. 3, tome 2. Geol. För. Förlunull., Bd. 8. 



- BULL. Soc. GkoI. France, Sbi'. 3, t. 3, s. 595. 



