KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 6. 35 



Ostrea. 



Avtei-na af detta slägte äro i Sveriges kritsystem ganska talrika och af stor geolo- 

 gisk vigt, i det att åtminstone ett par arter förekomma i mycket stort antal och kunna an- 

 ses såsom ganska goda ledfossil. Denna deras egenskap motverkas dock i betydlig mån af 

 formernas stora föränderlighet och den däraf följande svårigheten att skarpt begränsa ar- 

 terna. Förekomsten af en eller annan mera sällsynt mellanform mellan hvarandra närstå- 

 ende arter, synes mig dock icke böra lägga hinder i vägen för att erkänna hufvudtvperna 

 som egna s. k. arter. Ur rent praktisk synpunkt sedt, synes äfven detta lämpligare än att 

 uppställa en omfattande art med åtskilliga underarter, former och varieteter, i synnerhet 

 som äfven eu dylik -art» ej torde helt och hållet sakna alla förbindelselänkar till närstå- 

 ende >>arter». De till detta slägte hörande formerna kunna lämpligen fördelas i flera grup- 

 per, som hvardera omfattar några närmare förbundna arter. 



Grupi> et. 

 Ostrea vesicularis Lajiarck. 



1827. Ostrea vesicularis LAM. NILSSON: Petr. Suec. Form. Cret. s. 29, t. 7, fig. 3, 4, 5; t. 8, lig. 5, 6. 

 1837. ■> GOLDFUSS: Petr. Germ., s. 23, t. 81, fig. 2 a— p. 



1869. » COQUAND: Monographie du genre. Ostrea, s. 35; t. 13. fig. 2 — 10. 



1889. ■ r> :, HOLZAPFEL: Die MoUusken der Aachener Kreide, s. 253, t. 29, lig. 1, 2. Paieon- 



tograpliica. Bd 35. 



Såsom redan Nilsson anmärkt kan man inom denna i hela öfre kritan allmänna art 

 i Sverige urskilja två former, som dock äro genom talrika mellanformer med hvarandra 

 förbundna, näml. en som jag skulle vilja kalla >;typica» (Nilssons var. A. testa libera tab- 



7, fig. 5, tab. 8, fig. 6) med mera regelbundet krökt, inböjd umbo, ingen eller obetydlig 

 fastväxningsyta, öfre skalet något konkaveradt med radierande strimmor. Denna mera 

 tvpiska form föreligger hufvudsakligen från Hanaskog (Kb) hvarest den är täinl. allmän. 

 Den fins äfven i den ofvannämnda Hjortsbergska samlingen från (Jppmanna i rätt betyd- 

 ligt antal. Huruvida de verkligen härröra från denna lokal (d. v. s. Söndraby) är dock 

 tvifvelaktigt; flere exemplar ;iro säkert tagna på sekundärt lagerställe i de lösa jordlagren, 

 och äro försedda med stora kiselringar. Andra synas hafva legat i en hvitare bärgart än 

 den vid Söndrabv, mera lik Mörbys. Det är hufvudsakligen denna form, som förekommer 

 i Mucronatalao;i'en i södra Skåne äfvensom i den yngre kritan. 



Den andra, icke typiska formen (Nilssons var. B. adhan-ens tab. 7, fig. 3, 4, tab. 



8, fig. 5; GoLDFUss fig. m och n) växlar högst betydligt, är mindre än den typiska for- 

 men, från hvilken den ofta skiljer sig ganska mycket och närmar sig följande. Umbo med 

 stor fastväxningsvta, hvarigenom den regelbundna krökningen saknas; skalet går dock all- 

 tid bågböjdt uppåt, ej rakt såsom hos nästa art. 



Denna form är allmän i ^lammillatuszonen ss. vid Ugnsmunnarna, Barnakälla m. fl. st. 



