36 B. LUNDGKEN, JÄMF. MELLAN MOLLUSKFAUNAN I iMAM JIILLATUS- O. MUCRONATAZONEKXA. 



Ostrea Hippopodium Xilss. 



1827. Ostrea Hippopodium NiLSS: Petr. Suec, s. 30, t. 7, tig. 1. 



1834. » » GOLDFUSS: Feti'. Germ., s. 23, t. 81, tig. 1 b. 



1869. » ■> COQUAND: Monogr. s. 100, t. 18, tig. 5; t. 20, tig. 1 — 8. 



1889. » >' HOLZAPFEL: Aachen, s. 252, t. 29, fig. 3 — 7. 



LjtiiiJifkt genoin sin stora fastväxningsyta och den därifrån rakt uppstigande, låga 

 kanten är denna art nästan alltid lätt igenkänlig, ehuru det dock ej synes mig säkert, att 

 alla de af Coquand, J. Bohm (Die Kreidebildungen des Fiihrberges etc. s. 92, t. 4, fig. 

 12; Paleontographica, Bd 38) m. fl. till denna art förda formerna verkligen höra hit. 



HÉBEKT (Tableau des fossiles de la Craie de Meudon s. 370, Mém. de la Soc. Géol. 

 de France, 2:0 sér., t. 5, Métn. ii:o 4) har gjort uppmärksam på att Ostrea vesicularis stun- 

 dom genom intryck på f;istväxningsytan visar tillvaron af fossil, på hvilka den varit fast- 

 vuxen, men som annars helt och hållet förstörts. Några dylika exempel föreligga äfven 

 från O. Hippopodium, hvarvid Ostrean antagit egendomliga former, som torde förtjäna 

 omnämnas. Det nedan omnämnda exemplaret af Perna från Karlshamn (S. G. U.) har blif- 

 vit bevaradt därigenom, att på innersidan af ett Pernaskal ej långt från låset exemplar af 

 O. Hippopodium fäst sig, vuxit ut och då med sin undre yta afgjutit alla ojämnheterna 

 i skalet såsom låsband o. d. När sedan Pernaskalet upplösts men Ostreaskalet bibehållit 

 sig (se härom Johnstruf: Faxekalkens Dannelse etc. s. 30, Kgl. Danske Vid. Selsk. Skrifter 

 5:te Rcfkke 7:de Bind 1864), visar det senare på sin undersida en fullständig och trogen 

 afgjutning af det förra. Ett annat exemplar af O. Hippopodium från Ignaberga visar 

 undersidan försedd med i-egelbundet stälda tappformiga utskott och har varit fastväxt på 

 en korall (möjl. en Thamnastraeid) af hvilken numera intet annat fins kvar utom de på 

 Ostreans undersida förekommande tappformiga afgjutningarna af djurhusen. 



Ett tredje exemplar från Oppmanna (trol. Söndraby) har varit fastvuxet i nafvelii 

 af en Ammonit och har antagit spiralform därefter. 



Allmän vid N. Ifö, Ugnsmunnarne, Baruakälla m. H. Mammillatuslokaler; mera säll- 

 synt pä Mucronatalokaler, dock funnen vid Mörby. 



Grupp l^. 

 Ostrea diluviana L. 



1767. Ostracites diluviaiius LiNNÉ: Systema Naturae, s. 1148. 



1821. '. » VVahlenberg: Petriticata Telluris Suecan<e s. 58 (Acta Nova Reg. Soc. Scieiitt. 



Ups. t. 8). 

 1827. Ostrea diluviana NILSSON: Peti-. Suec. Form. Gret, s. 32, t. 6, tig. 1, 2. 



1837. HiSINGER: Lethaea Suecica, s. 49, t. 14, tig. 5. 



1875. • ' HÉBEET et MUNIER-ChALMAS : Bassin d'Ucliaux s. 119 (Annairs des Sciences (iéo- 



logiques). 



Såsom sistnämnde författare framhållit, har Linne gifvit detta namn åt en kritart 

 från Sverige, .som sedermera afbildats af Nilsson och Hisingek, och de anse denna ej fin- 

 nas annorstädes utom möjligen vid Maestricht. d'Okbigny anser Hisingeks figur fram- 



