KONGL. SV. VET. AKrVDEMIENS HANDLINGAR. BAND 26. N:0 6. 45 



Gervillea solenoides Defr. 



1889. Gervillea soleiioides Defk. HolzapfeL: Aachen. Moll., II, s. 223, t. 24, tig. 11 — 13. 



Ehuru hvai-ken fullständiga eller väl bibehållna exemplar föreligga, kunna dock åt- 



a. fragmenter med ganska stor säkerhet hänföras till denna art. 



Endast funnen i (Ka) Blaksudden, Barnakälla och i block vid Ljnngasanden. 



Af slägtet Inoceramus finnas sannolikt flera arter, som dock på grund af det dåliga 

 bevaringssättet ej kunna närmare bestämmas. Följande tre arter torde dock säkert kuiuia 

 urskiljas. 



Inoceramus Crippsi Mänt. 



1872. Iiiocera;iius Crippsi Mant. GeinitZ; Elbtlialgebirge II, s. 49, t. 13, fig. 11 — 15. 



1876. » » » SCHLUTER: Inoceramus s. 29. Palaeoiitographioa. 



1877. » » » LuNDöREN: Geol. För. Förhandl. Bd 3, s. 94, t. .5, fig. 1. 



Stenkärnor, som med full säkerhet böra hänföras till denna art och framställa dess 

 typiska form, föreligga från såväl Barnakälla som Blaksudden. 



Inoceramus planus Goldf. 



1834 — 40. Inoceramus planus GOLDF. : Petr. Gerra., s. 117, t. 113, fig. 1 b (non 1 a). 



1872. » 3 .) GeinitZ: Elbthalgeb. II, s. 49. 



1876. » ef planus» LUNDGREN: Geol. För. Förhand!, s. 96, t. 5, tig. 2. 



1877. » Crippsi SCHLUTER: Inoceramus s. 29. 



GoLDEUSs 1. |)lanus är enl. Schlutee endast en form af 1. Crippsi och enl. Geinitz 

 bildar den en mellanform mellan denna art och I. Cuvieri. Det från X. 0. Skåne före- 

 liggande materialet är alldeles för dåligt och otillräckligt att lösa frågan om I. planus 

 Goldf. sammanhang med och ställning till öfriga arter. Då emellertid några exemplar, 

 öfverensstämmande med Guldfus.s ofvan anförda figur, blifvit funna och de synas täml. 

 väl skilja sig från I. Crippsi, har jag ansett bäst att, åtminstone tills vidare, uppföra 

 dem under benämningen 1. planus. Utom vid Ignaberga äfven i lösa block vid Ljunga- 

 sanden. 



Inoceramus sp. 



Af denna art föi-eligga endast skalfragmenter, så att den allmäima formen o. d. ej 

 kunnat iakttagas. De tillhöra dock säkert en från de föregående skild art, utmärkt genom 

 skalets betydliga tjocklek (ända till 17 mm.) hvaremot dessa äro mycket tunnskaliga. 



Oretorp (Ka), Hemmingslycke (Kb). 



Perna sjj. 



Utom det under Ostrea Hippopodium nämda exemplaret af en Perna är från nu i 

 fråga varande kritbildningar intet annat bekant och är detta tydligen för obetydligt för 

 att därpå grunda någon bestämning. 



Karlshamn. 



