50 B. LUNDGREN, .TÄMF. MELLAN MOLLUSKFAUNAN I MAMMILLATUS- O. MUCROXATAZONEKNA. 



Cytherea ovalis Goldf. 



1889. Cytherea ovalis GOLDFUSS, HOLZAPFEL: Aacliener Moll, II, s. 169, t. 13, fig. 11 — 15. 



Äfven af denna art tlro någi"a .stenkärnor så väl bevarade, att bestämningen kan 

 anses såsom fullt säker. 



Blaksudden, mindre sällsynt än föregående. 



Icanotia? grosseplicata n. f. 



Tafl. 2, fig. 12, 1?,. 



Utom ett par fragmentariska inti-yck af skalets yttersida föreligga endast stenkärnor 

 och hos ingen af dessa är låspartiet o. d. bevaradt, så att, med det nu till buds stå- 

 ende materialet, någon säker slägtbestämning icke är möjlig, hur skarpt och väl utpräglad 

 än själfva arten må vara. Formen är långsträckt, bortåt 3 gånger mera lång än hög- 

 tämligen tunn och platt; framtill afsmalnande, bakåt något bredare; framkanten rundad, 

 pallealkanten likaså, bakkanten snedt afskuren med rundade hörn, låskanten något konka- 

 verad. Umbones föga framstående belägna framför den tredje fjerdedelen, låsets beskaf- 

 fenhet obekant likaså mantellinjen; främre muskelintrycket stoi't, tiiangulärt, bakre obe- 

 kant. Den främre och den kring umbones liggande delen af stenkärnan är glatt; bakom 

 umbones uppträda 5 — 8 breda grofva ribbor, som med tilltagande styrka fortsätta till bak- 

 kanten; de äro gröfst närmare pallealkanten och aftaga i styrka mot låskanten. 



På grund af ofvan beskrifna habitus och skulptur företer denna form likhet med 2 

 vidt skilda grupper näml. å ena sidan med Solenomya, å den andra med de former, som 

 gruppera sig kring den art, som Zittel kallat Psammobia impar (Gosaubivalven, s. 120, 

 t. 2, tig. 14. Denkschrift d. Ak. Wiss. Wien. Bd 24, 1864 och Matheron: Recherches 

 Paléont. dans le Midi de la France, 7 éme Partie, pl. G. 10 fig. 9). Vår form liknar vis- 

 serligen denna senare, men har gröfre ribbor och kan ej med densamma identilieras lika 

 litet som med Solemya subplicata, Meek och Hayden. 



På grund af det dåliga bevaringssättet, fi^amför allt saknaden af lås och mantellinje, 

 kan det ej afgöras om ifrågavarande form hör till Solenomya eller till Veneridae. Jag 

 har hänfört den till slägtet Icanotia bland Vcneridae, som just har denna skulptur (se 

 Zittel: Palaentologie II, s. 110), emedan Solemyidac äro djupvattensinnevånare, under 

 det att Veneridae finnas äfven på grundare vatten och den bärgart, hvari Icanotia grosse- 

 plicata förekommer, liksom den densamma beledsagande faunan, tydligen visar sig vara 

 en grundvattensbildning. 



Blaksudden, ej sällsynt, Barnakälln (rr), block vid Ljungasanden endast i Ka. 



Pharella? De Geeri n. f. 



Tafl. 2, %. 9, 10, 11. 



1887. Pharella? sp. De GeeR: Geol. För. Förhaudl. s. 299. 



1888. » » LUNDGREN: List 8. 15, N:o 127. 



Såsom Pharella? sp. uppförde jag i De Geers förteckning öfver Barnakällegrottans 

 fossil, en därstädes ingalunda sällsynt form, som då var mig obekant annorstädes ifx"ån. 



