KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BANP 26. N:0 6. 55 



Emarginula. 



Af detta slägte förekomma, i N. Ö. Skåne åtminstone 2 arter, som dock på grund 

 af bevaringssättet — stenkärnor hvilkas öfre del visserligen är ganska v;il bibehållen, men 

 basaldel alltid ofullständig — ej tillåta någon fullt säker artbestämning med det material, 

 som för närvarande står mig till buds. Såsom skett vid De Geers uppräkning af Barna- 

 källegrottans fossil, kunna de dock provisoriskt uppföras såsom: 



Emaginula ef Buchi Gein. 



1842. FissHi-ella de Buchi. GEINITZ; Charakt., s. 48, t. 16, tig. 5. 

 1875. Emarginula Buchi » : EIbthal, I. s. 259, t. 58, fig. 1. 



Genom sin höga, nästan raka form öfverensstämraa de svenska exemplaren, visserli- 

 gen med Geixitz beskrifning och afbildningar, men äro knappast nog väl bevarade för att 

 artbestämningen skall kunna anses såsom fullt säker. Barnakällegrottan, täml. allmän (Ka). 



Emarginula ef pelagica Passy. 



1875. Emarginula pelagica PASSY, GEINITZ: Elbthalgeb., I, s. 259, t. 57, fig. 15, 16. 



Tydligen skild från föregående, mera nedtryckt och med antydan till radierande 

 strimmor, liknar denna form E. pelagica hos Geinitz, särskildt tig. 15, ehuru större, och 

 kan provisoriskt föras till denna art, om det ock, vid tillgång till bättre material, skall komma 

 att visa sig att den bör därifrån skiljas. 



Barnakällegrottan, betydligt sällsyntare än föregående. 



Fissurella. 



Af detta slägte finnas, hufvudsakligen i den ofvan s. k. Fissurellabärgarten vid Bals- 

 berg, men äfven annorstädes, flera arter antagligen 4. Ingenstädes hafva dock så goda 

 exemplar anträffats att de kunna med förut bekanta arter identifieras ej häller såsom nya 

 beskrifvas, hvarför det för närvarande synes mig bäst att endast påpeka förekomsten af 

 detta slägte. 



Actseeonella doliolum Mull? 



1888. Actfeconella doliolum MtJLL. HOLZAPFEL: Aachen Moll, I, s. 77, t. 6, fig. 15, 16. 



Ett sannolikt hithörande exemplar från Barnakälla. 



Utom nu nämnda gastropoder förekomma flera andra, hvilkas bevaringssätt dock 

 alldeles icke tillåter någon säker bestämning och då de i stratigrafiskt geologiskt afseende 

 ej synas spela någon vigtigare rol, är det för närvarande bäst att ej ens nämna dem. 



Då Cefalopoderna så nyligen af Moberg gjorts till föremål för en monografisk bear- 

 betning (Cephalopoderna i Sveriges Kritsystem, II. Artbeskrifning. Sveriges Geologiska 

 Undersökning Ser. C, N:o 1'6\ 4:de. Stockholm 1885) skulle det varit tillräckligt att helt 



