KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND |Z. N:O 3. 29 
Genus 2. NESZEA C. L. Kocun. 
Syn. 1842 Nesea C. L. Kocn, Uebersicht des Arachnidensystems, h. 3, p. 10. 
1854 —  Bruvzruvs, Beskr. ö. Hydrachn., som förek. 1 Skånc, p. 14. 
1875 — Kramer, Beitr. zur Naturgesch. der Hydrachniden, p. 297. 
Corpus laeve molle, ovatum aut obovatum, antice rotundatum, truncatum, emarginatum; postice utringue 
mpressum, interdum rotundatum. Pedes omnes eadem fere crassitudine, a primo pari ad quartum (apud femi- 
nam saltem) longitudine gradatim crescentes; in mare internodium quartum paris quarti curvatum cavatumque, pilis 
densis instructum. Palpi plerumque longi, articulo quarto longissimo, dentibus ut in genere precedeuti instructo. 
Area genitalis mox pone epimera quarti paris pedum, non in extrema corporis parte, collocata (excepta NN. nmi- 
rabili). Oculi ut in genere precedenti. 
Då KocH och äfven BruzEuius företrädesvis ansett slägtet Neswa skildt från Atax 
genom formen på palperna, hvilkas fjerde led hos Neswa skulle vara försedd med blott 
tvenne tänder, så har redan CLAPAREDE påpekat det oriktiga häruti och visat, att Nesca 
såväl som Åtaxr å nämde led äger trenne tänder, en yttre och två inre, hvilka till stor- 
leken i hög grad variera hos olika arter. Stundom äro de så små, att de blott vid 
stark förstoring kunna skönjas. De tvenne längsta äro försedda med håri spetsen. Men 
då sistnämde författare anser, att MNescwa bör sammanslås med Atax, emedan inga ge- 
neriska skilnader dem emellan skulle finnas, så är jag långt ifrån att häruti gifva ho- 
nom rätt. Ehuru dessa båda slägten onekligen stå hvarandra mycket nära, skiljes dock 
Nesca lätt genom tvenne konstanta generiska karakterer: benens ungefär lika tjocklek och 
successivt tilltagande längd, åtminstone hos honorna, (hos hanarne af N. rosea och N. 
alpina är tredje paret kortare än andra, men detta är måhända fallet blott i larv- 
stadiet) samt generationsfältets plats omedelbart bakom sista epimerparet, hvarigenom 
det ej kommer att ligga så långt bakåt som hos Atax. Ett undantag härifrån gör dock 
N. mirabilis, hos hvilken detta fält är beläget i bakre kroppskanten. 
Kroppsformen är i hög grad varierande: äggrund, oval eller omvändt ägg- 
rund, nedplattad eller höghvälfd, framkanten rundad, tvär eller intryckt, bakkanten 
vanligen med en intryckning å ömse sidor, stundom rundad. Benen vanligen långa 
(undantag N. brevipes), af nästan lika tjocklek. De båda främre paren med mer eller 
mindre talrika simhår vid fjerde och femte internodierna. Klorna äro isynnerhet på 
främre benen stora och starka, vanligen dubbla. Egendomlig är hos hanarne fjerde 
benparets fjerde internodie, som å sträcksidan är föga böjd men å böjsidan är djupt 
concaverad, med en nedskjutande trubbig förlängning och tätt sittande hår, af hvilka 
de å midten befintliga äro korta och tjocka, de vid ändarne långa och smala. De sista 
internodierna af sista benparet äro försedda med tätare simhår än hos Åtax. FEpimererna 
öfverensstämma mycket med dem hos Atax. Fjerde paret utmärka sig genom en å 
midten bakåt utskjutande, längre eller kortare process, tredje och fjerde parens inre 
ändar äro hos honorna skilda genom ett bredt mellanrum, hos hanarne deremot stöta 
de inre kanterna nästan tillsammans. Labium och palper likna i det närmaste dem hos Atax. 
Mandiblernas corpus utsänder från sin bakre ända en långt utskjutande spets, som å öfre 
sidan är concav och lemnar fäste för de muskler, som röra corpus; klon är krökt, af 
olika storlek hos olika arter. Generationsfältet delas af en längre eller kortare springa, 
som börjar straxt bakom fjerde epimerparet. Denna springa, som framtill är be- 
