KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND IZ7. N:0O 3. 45 
obetydligt mellanrum, samt genom en tydlig gräns från fjerde, hvilka äro ovanligt stora, 
och i synnerhet utmärka sig derigenom, att det vanligen skarpa hörn, som gränsar in- 
till generationsspringan, här är alldeles afrundadt; den bakåt utskjutande spetsen är 
mycket trubbig. Mellanrummet mellan detta pars inre ändar ovanligt smalt. Labium 
bredt hjärtlik. Palperna mycket långa, nående till midten af första benparets fjerde 
internodie; de likna till formen mycket palperna hos N. cocctnea, men hafva tänderna 
på fjerde leden betydligt mindre. Mandiblerna hafva samma form som hos N. coccinea. 
Generationsfältet: Springan är tämligen kort, de båda fälten med stigmer rundade, 
belägna å ömse sidor om springan (ej så långt bakåt som hos N. coccinea); dessa stig- 
mer, omkring 20 till antalet, äro ytterst små och kunna hos det lefvande djuret blott 
skönjas vid starkare förstöring. Till färgen är arten rosenröd, framtill och baktill ble 
kare, bakom ögonen nästan hvitaktig; fläckarne tydliga, rödbruna, ryggstrecket eldrödt. 
Ögonen mycket. stora och långt skilda, nästan trekantiga, rödaktiga. Labium och 
epimerer rosenröda. Bakom fjerde epimerparet ser man en aflång, brun fläck å hvarje 
sida, omgifvande en oval hvit fläck, i hvars midt anus ligger. Ben och palper äro 
gulaktiga, genomskinliga. 
Längd 1,6; bredd 1,2, palper 1, första benparet 2,4, andra 2,6, tredje 2,65, fjerde 
2,8 millim. : 
Tämligen sällsynt 1 Åsunden och sjöar i Valle härad samt vid Borås. 
En form af denna art (se tafl. III, fig. 1), som jag ej vågar anse för utbildad 
hane, utan för en hane i andra larvstadtiet, har jag några gånger träffat å samma ställen 
som honorna. Mindre än dessa, öfverensstämmer den till form och färgteckning med 
dem. Epimererna äro, som vanligt hos hanarne, större än hos honan, och å kroppens 
midt äro de inre ändarne af tredje och fjerde paren åtskilda blott genom en smal 
springa, fjerde benparet visar den karakteriska urholkningen på fjerde leden. Hvad 
som emellertid hos denna form är särdeles egendomligt är tredje benparet, hvilket är 
mycket kort, kortare än första, med sista imternodien mer än hälften kortare än näst 
föregående, förtjockad och nästan kolfformig, krökt och i spetsen tvärt afhuggen, samt 
der försedd med en enkel, lång och mycket krökt klo. 
Generationsfältet visar 1 stället för den vanliga springan en stor fördjupning, som 
nästan har formen af en hattsvamp, hvars fot är bakåt riktad. De nästan rundade 
fälten med stigmer äro belägna å ömse sidor om denna fot; stigmerna talrika (omkr. 
20). Då djuret simmar eller när man lägger det på ryggen, insticker det ofta de kolf- 
formiga spetsarna af tredje benparet i generationsöppningen och håller dem fast med 
den nämnda klon, hvarigenom benen hållas bågformigt böjda mot kroppen. A ryggen 
synas bakom ögonen två längsgående gropar samt något längre bort två par stigmer, 
af hvilka det bakre parets stå hvarandra mycket närmare. Mer trög i sina rörelser 
än honan. 
Längd 1,2, bredd 1, palper 0,9, första benparet 1,8, andra 1,9, tredje 1,5, fjerde 
1,9 millim. 
