KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |7. N:O 3. 101 
derför antaga, att L. oblonga än honan och L. maculata hanen. Samma skilnad i ge- 
nerationsfältets form har jag äfven funnit hos L. pardina och genom dylikt experiment 
erfarit, att de med långa och smala generationsskifvor försedda djuren äro honor. 
3. Limnesia pardina NEUMAN. 
Syn. 1870 Limnesia pardina NEUMAN, Vestergötlands Iydrachn. i. Öfvers. af Kongl. Vet.-Akad. Förh. N:o 2, 
p- 109. 
Corpus altissimum, late ovatum, postice paulo latius, albo-flavescens maculis fuscis; linea dorsualis alba, 
seepissime autem valde inzequalis.  Pedes longi, ferc pellucidi, quartum solum par densis pilis natatoriis instruc 
tum. - Palpi erassissimi longissimique, ad apicem internodii penultimi pedum primi paris pertinentes et hoc 
pari duplo crassiores; articulus secundus gibbere conico, longo, antrorsum directo instructus. Longitudo 1,5—2 
mim (Chab. Cl fig: 3) 
Kroppen är bredt oval, i bakre ändan obetydligt bredare samt ganska hög. Benen 
långa; första paret nästan af kroppens längd, de öfriga småningom tilltagande i längd. 
Tredje paret har blott några få längre hår vid spetsen af fjerde och femte internodierna; 
fjerde är deremot försedt med täta simhår i spetsen af tredje, fjerde och femte; vid dessa 
internodier, 1 synnerhet fjerde, äro de fjäderlika starka håren synnerligen väl utvecklade. 
Det styfva, spetsiga håret å sista internodien sitter betydligt närmare dess spets än hos 
öfriga arter. Beträffande de främre epimerernas form, så står den midt emellan de båda 
föregående arternas; de äro nämligen nästan raka, men tämligen långa och i inre ändarne 
ganska trubbiga. Tredje paret, som äro ganska långa, äro inåt ej afrundade, utan 
utsända framåt en liten spets. Det lilla fältet mellan de inre spetsarne af tredje och 
fjerde paren epimerer är mer oregelbundet till formen än hos öfriga arter, der det är 
triangulärt, och stundom utan gräns förenadt med tredje epimerparet. Stigmat är 
äfven här oftast litet och otydligt. Labium är mycket bred, isynnerhet å midten, framåt 
och bakåt starkt afsmalnande. Mandiblernas corpus visar samma form, som hos före- 
gående art, men klon är mycket rakare, dock ej så rak som hos £L. histrionica. Pal- 
perna likna samma organer hos L. lustriomca och hållas, då djuret simmar, på samma 
sätt; deras musculatur synes särdeles vackert och tydligt på andra och tredje lederna. 
Den koniska knölen å andra leden är lång och smal samt försedd med en kort tagg, 
som är spetsigare än hos öfriga arter. Generationsfältet är bildadt såsom hos föregående 
art. Ofta synas dock å skifvorna fyra stigmer, men det fjerde är då betydligt mindre. 
Någon gång förekommer det å ena skifvan, men saknas å den andra. 
Till färgen är denna art gulhvit med bruna eller svartbruna fläckar, som äro de- 
lade af hvita eller gulhvita streck. Det Y-formiga ryggstrecket, som sällan tydligt före- 
kommer, är hvitt. Undersidan är gulhvit med epimerernas inre spetsar samt labium 
gulbruna. A ömse sidor om generationsfältet står en stor brun, vanligen halfmånfor- 
mig fläck med några hvita streck. Mellan dessa synes en nästan hvit rund eller oval 
fläck, i hvilken anus ligger. Denna art är den rofgirigaste i hela slägtet, ja, kanske 
af alla Hydrachnider, hvarföre den, oafsedt sin färgteckning, som för blotta ögat 
visar talrika fläckar, synes förtjäna det namn den erhållit. Den lägger sina gulgröna 
ägg 1 smärre kakor, 15 åa 20 i hvarje kaka, och lurverna framkomma redan efter tre 
