Norrland, denna vidsträckta och ännu i så många afseenden ofullkomligt kända 

 eller rent af misskända del af vårt land, har dock i naturhistoriskt hänseende varit 

 föremål för uppmärksamhet, äfven i äldre tider, hvadan ock mer eller mindre om- 

 fattande forskningar i denna riktning derstädes företagits. 



Redan Linné gjorde exkursioner genom större delen af Norrland enligt hvad han 

 säger i företalet till Flora Suecica (1755): »Peragravi .... Gestriciaa clivos, Helsingiaj 

 colles, Medelpadiaa tesqua, Angermanniaj montes, Westerbothnia3 saliceta.» Om Jemt- 

 land säger han dock »a me nondum calcata» och Herjedalen namnes alls icke. Men 

 dessa forskningsresor hade, så vidt de rörde Botaniken, hufvudsakligen fanerogamerna 

 till föremål och endast en ringa uppmärksamhet egnades åt kryptogamer öfverhufvud 

 och den minsta delen deraf kom lichenerna till godo, hvilka af Linné ringaktades och 

 benämdes »rustici pauperrimi», hvaraf ock följde, att han i species plantarum beskref 

 icke fullt hälften af de lafarter, som på hans tid redan voro kända. 



När i slutet af förra århundradet lichenernas studium i Sverige uppblomstrade 

 och i början af 1800-talet med Acharius i spetsen, omgifven af sådana män som 

 Wahlenbeeg, Chk. Stenhammar och Elias Fries (i Norge Sommerfelt), nådde sin glans- 

 punkt, riktades uppmärksamheten nästan uteslutande på landets sydliga och mellersta 

 del äfvensom på Lappland. En eller annan gång besöktes väl Norrland af botanister, 

 men vanligen på genomresa till Lappland och dervid egnades ringa tid, om ens någon, 

 åt lafvarne. Det är endast trakten kring Gefle, som från början af detta århundrade 

 (1808) blifvit af på platsen boende forskare undersökt i licheniskt hänseende. 



Då efter utgifvandet af Lichenographia Europaja (1831) Elias Fries mera ute- 

 slutande egnade sin tid åt svamparne, fortfor väl Ciir. Stenhammar att med varmt 

 och inflytelserikt intresse omfatta lafvarnes studium, men Norrland (incl. Lappland) 

 förblef dock ett i licheniskt afseende nästan obekant land. Stenhammar sjelf syssel- 

 satte sig mest med undersökningar af Östergötland och Gotland och de med honom 

 i förbindelse stående yngre lichenologerna vände sig dels till Norge dels åt annat liåll. 

 På 1830-talet besöktes väl Herjedalen 2 särskilda gånger, då ett för den tidpunkten ej 

 obetydligt antal (82) lafarter hemfördes eller anmärktes, men den mesta tiden togs i 

 anspråk af fanerogamer och mossor. Likartadt blef resultatet af ett par resor i Jemt- 

 land 1840 och 41, då endast på den förra Gyrophora anthracina anmärktes, äfvensom 

 af en ytterligare resa i Herjedalen 1853, då likväl åtskilliga lafarter observerades. 



