6 P. J. HKLLBOM, NORRLANDS LAFVAK. 



då Lich. Scand. utkoin, finnas anförda, hur Professor Th. M. Fkies med vanlig bered- 

 villighet varit mig behjelplig i tvifvelaktiga fall. Några arter, som varit mig obekanta, 

 hafva blifvit af honom bestämda, hvilket på vederbörligt ställe är angifvet. För detta 

 vänliga biträde är det mig ett nöje att offentligen betyga honom min hjertliga tack- 

 samhet. 



I afseende på den systematiska anordningen och slägtbegränsningen har jag i 

 allmänhet följt samma grunder som i »Nerikes lafvegetation» (Vet. Ak. Handl. 1871). 

 Vid arternas begränsning har jag i det närmaste slutit mig till Th. Fe. Lich. Scand. 

 De afvikelser derifrån, jag tillåtit mig göra i afseende på åtskilliga arters benämning, 

 grunda sig på egna åsigter, för hvilka jag i de flesta fall redogjort i »Bidrag till Lule 

 lappmarks lafflora» (Vet. Ak. Förhandl. 1875). 



I den nu följande afhandlingen har det synts mig lämpligast att först lenina en 

 kort framställning af det i fråga varande områdets begränsning, allmänna natur- 

 beskaffenhet och indelning i mindre områden, hvilkas naturförhållanden och licheniska 

 egendomligheter hvar för sig särskildt angifvas. Derefter följer en systematisk för- 

 teckning på alla i Norrland hitintills anmärkta arter och former med lokaler för hvarje 

 särskildt landskap och i ett eller annat fall upplysande anmärkningar vid enskilda 

 arter.') Till sist leranas en summarisk uppgift öfver de särskilda laffamiljernas art- 

 antal i hvarje särskildt landskap och derpå grundad totalsumma såväl i hvarje land- 

 skap som i hela Norrland. 



1. Oiiirädets bcgriiiisniiig-, allmänna karaltter och indelning; de särskilda 

 områdenas naturbcskaffenliet ocli licheniska egendomligheter. 



Det egentliga Norrland (Lappland frånräknadt), utgörande omkring V4 3,f hela 

 Sverige, sträcker sig från Upland och Dalarne i söder till Lappland och Finland i 

 norr, mellan Norge och Lappland i vester och Bottniska viken samt Finland i öster 

 med Torne och Mounio elf till gräns eller ungefärligen från 60 breddgraden till något 

 öfver 68, således ett par grader norr om polcirkeln. Den sydligaste delen är samman- 

 trängd mellan Bottniska viken och Dalarne, men snart vidgar sig området, så att det 

 upptager Sveriges hela bredd, tills det i norr åter sammandrages till en smal kuststräcka 

 mellan Lappland å ena sidan och Bottniska viken, samt Torne med dess biflod Mounio 

 elf å den andra. Största delen af området är ett högland, som från norska gränsen 

 småningom sänker sig mot Bottniska viken, endast i den sydligaste och norra delen 

 afbrutet af ett lågland närmast hafvet och Torne elf. Vestra delen mot Norge är en 



') Beträffande arternas utbredning liar jag trott mig böra tilljemförelse bifoga några uppgifter om de 

 märkligare arternas förekomst i Finland, hnfvudsakligen i det närgränsande landskapet Österbotten samt 

 finska Lappland. Detta har blifvit mig möjligt, endast genom Edw. Wainios arbete: Adjumenta ad 

 lichenographiam illustrandam Lapponire Fennicpe atque Fenuia; borealis. Helsingfors 1881 & 83. 

 Tyvärr kom denna bok, som benäget meddelats mig af Th. Fries, mig tillhanda först i sista stunden. 

 Den korta tiden i förening med svårigheten att inpassa längre anmärkningar i det redan färdigskrifna 

 manuskriptet har vållat, att jag måst fatta mig mycket kort och inskränka mig till hvad jag vid ett 

 hastigt genomögnande af arbetet funnit vigtigast att anföra. 



