KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 20. N:o 8. 11 



för detta område. Bergen äro vanligtvis skogbeklädda med undantag af det fristående 

 Sånfjellet, samt Funnäsdalsberget och Ormaruet, hvilka med sina toppar skjuta upp i 

 den alpinska regionen. 



Björkregionen^ som äfven kallas den subaljnnska, utgör dels ett smalt bälte, som 

 omgifver fjellens fot, dels följer den floderna, i hvilkas dalgångar den mer och mindre 

 utbreder sig. Dess vestliga gräns är svår att bestämma. I Ljusnans dalgång sträcker 

 den sig till Norges gräns. I Tenndalen, der den har sin största utbredning, går den 

 öfver gränsen ända fram till Röros i Norge. I denna region förekommer, med undan- 

 tag af en 1. annan sälg eller hägg, intet annat träd än björk. Här ligga Skarfijellen, 

 Midtåkläpparne, Axhögen, Hamrafjellet, Svansjöfjellet m. fl. 



Fjellslättsregionen eller den alpinska utbreder sig öfver den återstående vestliga 

 delen af landskapet, endast i floddalarne afbruten af björkregionen. Här finnas inga 

 träd; endast några efter marken krypande buskar af en och dvergbjörk gifva i före- 

 ning med alpörter, mossor och lafvar någon omvexling åt de ödsliga fjellplatåerna, 

 tills slutligen den eviga snön sätter en gräns för all vegetation. 



Dessa regioner förete dock föga olikhet i licheniskt afseende, då endast den 

 alpinska kan sägas hafva några för sig egendomliga arter. 



Alldenstund Herjedalen till Va år en fjelltrakt och dertill har en stor omvexling 

 af bergarter ss. glimmerskiffer (Skarftjellet, St. Midtåkläppen, Axhögen), lerskiffer 

 (lilla Midtåkläppen), granit (en del af Funnäsdalsberget), dolomit (Funnäsdalen), trapp 

 (en del af Funnäsdalsberget, Ljusnestöten), är den naturligen de båda förra land- 

 skapen öfverlägsen i artantal och täflar i detta afseende med sjelfva Jemtland. Den 

 är ock i de flesta trakter temligen väl undersökt, utom i de högsta fjellen t. ex. 

 Helagsfjellet och i de lägre skogstrakterna, som blott på vissa punkter längs efter den 

 allmänna farvägen blifvit någorlunda granskade. Utom af äldre forskare ss. Sjöstrand, 

 Thedenius och Fristedt, hvilka dock egnade blott ringa uppmärksandiet åt lafvarne, 

 undersöktes fjellen i Ljusne- och Midtådalen af S. Almqvist 1866 och 1867 af mig, 

 åtföljd af J. HuLTiNG, som efter min afresa ensam besökte Skarsfjellet. Soraniaren 

 1878 tillbragtes af mig nästan uteslutande i Herjedalen, då vissa punkter af den lägre 

 skogstrakten (med Sånfjellet) upptill Funnäsdalen och synnerligast Tenndalen med om- 

 gif vande fjell undersöktes. 



Några vegetationsbilder från olika ställen i Herjedalen skola nu framställas och 

 härtill utväljas först Kolsät och Viken med Ulfberget, båda i den lägre skogstrakten, 

 och derefter Sånfjellet, Funnäsdalen med Funnäsdalsberget samt Tenndalen med de 

 omgifvande Svansjö- och Hamrafjellet. Särskildt är Funnäsdalsberget egnadt att lemna 

 en miniaturbild af lafvegetationen både i skogsregionen och i den alpinska. 



Kolsät är gästgifvaregård och färjeställe vid Ljusnan nära Helsinglands gräns. 

 Omgifningen består af ansenliga myrar, mellan hvilka ligga kullar, beväxta med till en 

 del afbränd barrskog och öfversållade med väldiga flyttblock ; på andra sidan Ljusnan 

 utbreder sig en vidsträckt sandmo. De här förekommande, för Herjedalen märkligaste 

 lafarterna äro följande: På myrarne och fuktig mark i allmänhet IcinadopJdla cerugi- 

 nosa och på jord på högländtare ställen Bceomyces roseus, Biatora granulosa, Cetraria 



