18 P. J. HELLBOM, NORRLANDS LAFVAR. 



Hamrafjellet är i hela skogstrakten särdeles fattigt på lafvar, enär det till en del 

 är slåttermai'k och följaktligen alla multnande träd och buskar sorgfälligt undan- 

 röjas, och de växande träden äro nästan lafiVia. På björk är dock anmSiTkt Arthopyre- 

 nia Cerasi och på sälg och hägg, sora i enstaka exemplar förekomma, Bacidia atrosan- 

 guinea (på den förra) och Lecanora subfusca samt Bucllia parasema y triphragmia (på 

 den senare). På de nedersta sluttningarna närmast landsvägen hafva träffats Stereo- 

 caulon tomentosum, Ärthonia ligniaria och Microglena geoctona samt på små stensplittror 

 Lecidea macrocarpa * * * * crustulata. 



Det är emellertid först de vid björkskogens öfre gräns här och der under namn 

 af hamrar fi-itt framskjutande bergsbranterna, som hysa någon nämnvärd lafvegetation. 

 Här träffas Ramalina pollinaria, Sticta scrobicidata & pidmonaria, Caloplaca elegans och 

 murorum, Physcia pulverulenta var. muscigena, Solorina saccata, Pannaria microphylla, 

 Äcarospora glaucocarpa, Lecanora Hageni, albescens, atra, subfusca var. muscorum, Aspi- 

 cilia Myrini, Gyalecta cupularis, Rinodina confragosa, turfacea & Conradi, Urceolaria 

 scruposa, Psora decipiens, Toninia squalida & fusispora, Lopadium pezizoideum, Bilimbia 

 liyp)nophila & microcarpa, Blastenia leucorcea, Sarcogyne Clavus, Lecidea macrocarpa * * 

 albocoerulescens, elata, elceochroma [i pilularis, Catocarpon badioatrum a rivulare och ap- 

 planatum, Dermatocarpon rufescens, Staurothele clopima, Splicerophorus coralloides, Polyblastia 

 Sendtneri och scotinospora, Colleina melcenum, Verrucaria muralis & umbrinida. 



Ofvanför hamrarne betäckes marken af låga enbuskar, gräs och hvarjehanda örter, 

 så att litet eller intet rum lemnas för lafvarne. Ej ens vid den höjd, der Dryas växer, 

 är marken så blottad, att några lafvar kunna bibehålla sig. Högst upp på toppen träder 

 väl den nakna, stenbundna jordgrunden i dagen, men hyser blott de vanligaste fjell- 

 lafvarne och dessa i särdeles magra former. Flyttblocken äro beväxta med Parmelia 

 lanata och alpicola, Cetraria fahlunensis^ Aspicilia Myrini, Ramalina polyinorjyha o. s. v. 

 Sådant är förhållandet åtminstone på Hamrafjellets högsta, midtemot Lillpersvallen be- 

 lägna topp, den enda, som af mig blifvit besökt. 



Lafvegetationen i trakten kring Malmagen företer ej mycket, som afviker från 

 den öfi'iga Tenndalens. 



På björk äro de vanligaste arterna Parmelia diffusa & hyjjerojjta, olivacea & var. 

 aspidota, Cetraria juniperina & var. pinastri, swpincola^ Varicellaria rhodocarpa, Biatora 

 fuscescens; sällsyntare förekomma Lecania cyrtella, Pertusaria protaberans och Buellia 

 myriocarpa; på en (Juniperus) växa Biatorina atr opurpur ea och Melaspilea proximella. 



Blottade jordfläckar träffas här och der med Lopadium pezizoideum, Caloplaca jun- 

 germannia?, Rinodina mniarcea, Toninia syncomista, Psora demissa, Biatora Berengeriana, 

 vernalis (forma), granulosa, castanea & uliginosa, Blastenia leucorcea och tetraspora, Sphy- 

 ridium byssoides, Buellia parasema var. muscorum, Dermatocarpon dcedaleum & cinereum, 

 Pertusaria dactylina. På förtorkad sälg förekomma: Caloplaca cerina & ferruginea, 

 Arthopyrenia grisea och på myj'arne vid sjön Lecanora tartarea, Normandina viridis, 

 Cetraria nivalis, nigricans &c. 



Gamla väggar och tak hafva hufvudsakligen följande arter: Xanthoria lychnea, 

 Physcia caisia, Bilimbia, melcena, Biatorina globulosa, Lecidea elceochroma & elabens, Xy- 

 lographa parallela, Cyphelium tigiUare, Calicium trachelinum; på flyttblocken träffas Xa?2- 



