20 P. J. HELLBOM, NORRLANDS LAFVAR. 



under namn af Ragunda 1. Indalselfven in i Medelpad. I södra delen flyter den från 

 Herjedalen kommande Ljungan, som upptager den genom Refsundsjön och åtskilliga 

 mindre sjöar flytande Gimån. 



Liksom Herjedalen kan Jemtland indelas i regioner, hvilkas omfång och gränser 

 det dock hlefve för vidlyftigt att anföra. Här må derför blott nämnas, att södra delen 

 af landskapet är betäckt af vidsträckta skogar med skogsberg af jemförelsevis betydlig 

 höjd. Vid Storsjön hufvudsakligen i Brunflo och Lockne socknar utbreder sig på en 

 ansenlig rymd kalksten af siluriska formationen, hvilken uppträder äfven högre upp i 

 landet längs hufvudvattendraget. Hela vestra delen är, som förut sagdt, en fjelltrakt. 

 Utom af äldre forskare är landskapets lafvegetation (1868) undersökt af S. Alm- 

 QUiST, som då genomforskade en del af skogstrakten, äfvensom fjelltrakterna. Ar 1873 

 undersöktes samma trakter ytterligare af S. Almquist, åtföljd af sin broder E. Almquist, 

 då forskningarne utsträcktes äfven åt andra håll. Ar 1875 besöktes af mig vissa delar 

 af det lägre Jemtland, hufvudsakligen Gimåns dalgång genom Bräcke och Nyhems 

 socknar, kalktrakten i Brunflo och Lockne samt Hofverberget med dess närmaste om- 

 gifning. x\r 1878 gjordes af mig från Herjedalen ett besök på Klöfsjöfjellen. 



De trakter af Jemtland, hvilka S. & E. Almquist undersökt, äro af den förre i 

 licheniskt afseende skildrade i Vet. Ak. Förh. 1869 och 1874, till hvilka intressanta 

 berättelser det torde få anses tillräckligt att nu hänvisa. Några vegetationsbilder från 

 den lägre fjelltrakten (Klöfsjöfjellet) och från Nyhems socken, hufvudsakligen kring 

 Idsjön, om hvilka trakter ingenting blifvit publiceradt, skola deremot framställas. 



Klöfsjöfjellet närmast Herjedalsgränsen är ett vidsträckt vågformigt, delvis med 

 gles barrskog beväxt slättland, från hvilket enstaka bergstoppar på långt afstånd från 

 hvarandra höja sig. I denna trakt ligger invid landsvägen ett litet nybygge och ej 

 särdeles långt derifrån en bergstopp, kallad Storfjellet 1. Storhaugnan, 



Skogstrakten kring nybygget har en särdeles torftig lafvegetation, som mest består 

 af allmänna trädlafvar. Följade arter äro anmärkta: Bryopogon juhatus, Älectoria ochro- 

 leuca var. sarmentosa, Cetraria. islandica, juniperind var. pinastri, glauca och scepi7i- 

 cola, Parmelia pliysodes, hyperopta och diffusa, Physcia ccesia, Xanthoria lychnea, Gya- 

 lolechia vitellina, Icmndophila ceruginosa, Lecanora, pallescens, Rinodina exigua, Clado- 

 nia botrytes, deformis, digitala, Biatora granulosa och fuscescens, Mycohlastus sanguina- 

 rius och vielinus, Cyphelium tigillare, Calicium curtum; dock träffas på sten invid ny- 

 bygget Catocarpon cyanescens och längre bort vid ett vattenfall, kalladt Sångbäcken, 

 Massalongia carnosa, Lecidea macrocarpa * cinereoatra, Mycohlastus alpiniis, Opegrapha 

 zonata och Bilimbia gomphillacea. 



Storhaugnan består af qvartzit liksom Sånfjellet, men med en ännu tarfligare laf- 

 vegetation än detta. Såsom prof må anföras: Cladonia rangiferina var. alpestris, belLi- 

 dijiora, decorticata cc macrophylla, cornuta^ Cetraria. nivalis, Älectoria ochroleuca a rigida, 

 Parmelia centrifuga, incurva^ lanata, alpicola, Äspicilia MyriniitemWgQW yxamg) och. cine- 

 reornfescens, Lecanora badia, Rhizocarpon geographicwn och på sjelfva toppen derjemte 

 Biatora leucophoia [i griseoatra (Lulensis) och viridiatra. 



På de få ställen, der jordgrunden är blottad, förekommer sparsemt Thalloidima 

 curindatum. 



