10 N. WILLE, BIDKAG TIL ALGERNES PHYSIOLOGISKE ANATOMI. 



blivende Forlcengning. Sarcophyllis edulis (Stackh.) J. Ag. kan töies incltil 33 pct. med 

 en blivende Forlaängning af 7,i pct. og Porphyra laciniata (Lightf.) Ag. kan töies indtil 

 25,2 pct. med en blivende Forlajngning af 3,i pct. 



Dette kan ansees som en sa?rlig höi Grad af Töielighed hos Planteceller, da den 

 kun overgaaes af den indre Hyphestrajng hos Usnea harhata (Haberlandt, Physiol. 

 Pflanzenanatomie, p. 106), som kan udvides 100 — 110 pct. af sin oprindelige Lsengde, för 

 den brister, men forövrigt vise Planternes Va;v en betyd eligt mindre Töielighed; hos Basten 

 synes den ikke at overskride 1,5 pct. (Schwendener, Mechan. Princip, p. 14) og for Kar- 

 strtengene i Bladet hos Aftpidistra lurida angiver Lukas (Festigkeit v. Pflanzengewebe, I, 

 p. 4) en Forlajngning af 7,i pct., hvor det virkende vel er CoUenchym, som er det Vsev 

 hos Phanerogamerne, med hvilket vi nsermest maa sammenligne Algecellerne. De ligne 

 isoär CoUenchymet deri, at der ligger et saa stort Mellemrum mellem Elasticitetsgrasndsen 

 og Holdfasthedsgrajndsen. Ambronn (CoUenchym, p. 523) angiver nemlig, at hos CoUen- 

 chymet overskrides Elasticitetsgra^ndsen ved en Belastning af 1,5 — 2 Kilo pr. Mm.^, medens 

 den absolute Bfereevne viser sig at va?re 10 — 12 Kilo pr. Mm^ 



Jeg troede knapt mine Oine, da jeg fandt, at en V^egt, som var stor nok til at 

 fremkalde en blivende Fortengning ikke foraarsagede nogen foröget Forlsengning, om den 

 blev htengende la^ngere Tid, eller om man tog den af, lod Striben dragé sig sammen og 

 saa ätter hsengte den paa igjen, hvilket Forsög jeg gjentog fler-e Gange med Striber af 

 Laminaria digitata (L.) Lam. og Sarcopliyllis edulis (Stackh.) J. Ag. Samme Forhold 

 opgives imidlertid for CoUenchymets Vedkommende af x\mbronn (CoUenchym, p. 524): 

 »Um zu sehen, ob nach längerer Belastung die bleibende Verlängerung sich grösser her- 

 ausstellen wiirde, wie es eigentlich aus theoretischen Grunden zu erwarten währe, machte 

 ich eine Anzahl Versuche in der Weise, dass ich an einen Sti'eifen CoUenchym ein Ge- 

 Avicht, von dem ich bestimmt wusste, dass er die Elasticitätsgrenze liberschritt, 2 — 3 Tage 

 hängen liess. Die bleibende Verlängerung war jedoch am Ende der Versuche nicht gi'ös- 

 ser als in den ersten Stunden nach Einwirkung der Belastung. Lässt man z. B. einen 

 Streifen CoUenchym von Levisticum mit einer Belastung von ungefähr 6 Kilo pro qmm 

 3 Tage läng hängen, -wobei also die Elasticitätsgrenze bedeutend iiberschritten ist, so be- 

 trägt nach 3 Tagen die bleibende Verlängerung nicht mer als nach der ersten Stunde.» 

 Dette Forhold er selvfölgeligt af den allerstörste Betydning for Algerne; thi om en Bölge 

 har fremkaldt en vis blivende Forla^ngning, da ville de efter den kommende ligestore 

 Bölger ikke kunne fremkalde nogen yderligere blivende Forlsengning, iallefald ikke om 

 kun Algen i Mellemrummene mellem Bölgeslagene faar Tid til at dragé sig helt sammen, 

 og saa läng Tid forlöber der i Virkeligheden ogsaa mellem hvert Bölgeslag. 



Desuden maa man tage i Betragtning, at de heftige Storme, som fi^emkalde Bölger, 

 der rykke voldsomt i Algerne, i Almindelighed kun have kortere Varighed, og naar der 

 indtra^der roligere Forholde med mindre Bevtegelse i Vandet kunne Algerne anvende 

 Tiden til at reparere Skaden d. v. s. de forsvagende Fölger af den blivende Forlajngning 

 kunne bortskaffes derved, at der indleires nye Miceller eller paa anden Maade, saa at Al- 

 gerne med frislvc Kra^fter kunne gaa en ny Storm imöde. 



Om derimod en Kraft virker stadigt i en og samme Retning, sjmes dette at have en vis 

 blivende Ii id virkning, maaske derfor, at Algen da ikke faar Tid til at trajkke sig sammen 



