12 N. WILLE, BIDRAG TIL ALGERNES PHYSIOLOGISKE ANATOMI. 



mit dem abnehmenden Wassergehalte des Organes wächst, wähi'end die Elasticität ^) in 

 demselben Verhältnisse immer kleiiier wird». Ved den större Töielighed hos vandrige 

 Membraner forklares sikkerligt ogsaa den Omsta^ndighed, som fremgaar af Tabellerne A, 

 B og C, at unge Individer og Dele af Laminaria saccharina (L.) Lam., L. digitata (L.) 

 Lam. og Chorda jilum (L.) Stackh., som natm-ligtvis have vandrigere Cellevajgge, ere långt 

 mere töielige, end de teldre af samme, som ere vandfattigere. Man kunde maaske heri 

 ville se en vis Hensigtsmaassighed, men jeg finder ingen Grund til at söge efter en teleo- 

 logisk Förklaring, hvor man har en fysisk Nödvendighed. Reinke, som for Störstedelen 

 har fortaget sine Undersögelser paa Laminarier, angiver (Unters. lib. Quellung, p. 129): 

 »Nach Maasgabe der Menge des aufgenommenen Wassers und der damit erhöhten Quellungs- 

 disgregation wird die organisirte Substanz geschmeidiger, dehnbarer, weniger fest und 

 weniger elastisch», samt (1. c. p. 130): »Die Dehnbarkeit eines trockenes Streifens aus 

 Laminaria-l^awh erhöhte sich bei Aufnahme von 300 Pct. Wasser auf dass sechzigfache 

 ihrer ursprtinglichen Grösse, während die Zugfestigkeit dabei auf ein Zehntel der Zug- 

 festigkeit der trockenen Substanz herabsank.» Det fremgaar som en naturlig Fölge heraf, 

 at en vandfattigere Membran med samme Tvsersnit vil have långt större Bffireevne end 

 en, som er vandrigei'e. Det gjelder derfor, om man a priori vil skafie sig en Forestilling 

 om Celleva?ggens eller visse Lamellers relative Bajreevne at skaffe sig Oplysninger om 

 deres Vandgehalt. Dette kan med Sikkerhed endnu kun udföres paa experimentel Vei, 

 men man har ogsaa mikroskopiskt et vistnok ikke meget skarpt, men dog i en Msengde 

 Tilfa^kler anvendbart Middel til at afgjöre, hvorvidt en Membran er meget eller lidet vand- 

 holdig, nemlig efter dens Lysbrvdiiingsevne. Vandfattigere Membranlameller bryde Lyset 

 stferkere end vandrige, og om man blöt har rettet sin Opma>rksamhed herpaa, kan man 

 let hos en stor Ma^ngde Alger udskille Celler med stosrkt lysbrydende Membraner eller hos 

 visse, som f. Ex. i Stipes hos Laminaria, en indre Membranlamelle, der paa Grund at 

 sin stasrke Lysbrydning trseder saa skarpt frem fra de övrige Dele af de mellemliggende 

 Lag, at den ser ud som en egen Membran, medens de övrige vandrige omgive alle disse 

 og derfor ere blevne kaldte »Intereellularsubstans». Man kan her ikke va^re i Tvivl om 

 hvilke Dele af Membranen, som have den störste mekaniske Betydning i Forhold til deres 

 Tvsersnit. 



Hvad de to fordrede Betingelser for Cellernes mekaniske Betydning angaa, ere vi 

 nu altsaa paa det klare med, at dette beror paa, at de langsgaaende Vajgges TvtBrsnit er 

 saa stort som mueligt, og hvad Egenskaberne angaa, fordres der Holdfasthed, denne ätter 

 igjen er afhaingig af Va^ggens Vandgehalt, saaledes at jo mindre Vandgehalten er, desto 

 större er Holdfastheden under forövrigt lige Forholde. 



Hvad endelig de mekaniske Cellers Anordning angaar, da er det nödvendigt at 

 skjelne mellem to Säger, nemlig om Organet er beregnet paa A) at kunne modstaa Böi- 

 ning, eller B) at kunne modstaa Dragning. 



Ska] vistnok VEBre »Deliiiliarkeit". 



