14 N. WILLE, BIDRAG TIL x\LGERNES PHYSIOLOGISKE ANATOMI. 



ikke har saa tykvasggede Celler som Ahnfeltia, om de erid ogsaa ere stasrkt lysbryderide 

 og ganske modstaiidsdygtige mod Dragning. Dette gjelder naturligtvis Stilkene, som ere 

 trinde; thi det fiade, hovedsageligt assimilerende Blad kan ikke regnes hid. 



Ved at se efter blandt Atbildninger, har jeg fundet fiere, som utvivlsomt böre regnes 

 hid paa Grund af deres Bygning, nemlig: Snrcocladia ohesa (Hakvey, Phyc. Austr. B. IV, 

 T. 217), Gracilaria farcellata (Harv. Phyc. Austr. B. IV, T. 286), Gi/mnoc/ongrus-Avter 

 (KuTZiNG, Tab. Phyc. B. 19, T. 64 — 69), Tylocarpus tentacidatus (KuTZ. Phyc. gener. T. 

 70, Fig. II), Gymnogongrus Griffithsiw (Agardh, Flor. Morph. T. XII, Fig. 5), Gracilaria 

 tiagellifera (Agardh, Flor. Morph. T. XXIV, Fig. 5). Desuden synes ogsaa at kunne regnes 

 hid Carpocaulon mediterraneum (Kutz. Phyc. gen. T. 57, II) hvis indre Del ogsaa bestaar 

 af Celler med temmeligt tykke Meinbraner (1. c. Fig. 6, 7), som dog ikke kunne maale sig 

 med Ahnfeltias, men snarere ere at sammenligne med dem hos Phyllophora Brodicei 

 (TURN.) J. G. Ag. 



II. Inkrusterede Former. 



Hvor Algerne ere saa inkrustreredc af Kalk som hos Corallina- og Liihoiliamnion- 

 Arter, frendvalder dette en bet}'delig Stivhed, eller altsaa Böiningsfasthed. Dette er meget 

 let at se og har sikkert bidraget til den Tro, at de vare Coraller. 



Det kan dog neppe viere tilladt at antage, at Inkrustreringen er til for at skaffe 

 Algen Böiningsfasthed, thi vi finde jo ogsaa, at visse 31elobesict-Avtev, som ere tajt til- 

 trykte sit Undei^lag og saaledes ikke have eller behöve hverken Böinings- eller Dragnings- 

 fasthed ere inkrusterede. Inkrusteringens va^sentlige Hensigt er vel egentlig en anden, den 

 kan saaledes tjene til Beskyttelse mod Angreb af Dja*, desuden er der en Sag, som her 

 bör komme i Betragtning, nemlig at disse inkrusterede Alger ere fleraarige paa Grund at 

 sin Inkrusterino;; dette luaa absolut va?re en Fordel, thi de behöve ikke lio-esom de en- 

 aarige at bygge op et nyt Thallus for hver Gäng de skulle frembringe Formerelsesorganei*. 

 Bertpiold (Morph. u. Phys. d. Meeresalg. p. 710) antager, at Kalkafleiringens Betydning 

 er at beskytte Planterne mod for stierkt Sollys; jeg vil vistnok ikke for alle Tilfa^lder be- 

 stride Mueligheden heraf, men det förekommer dog mindst sagt besynderligt, om de ark- 

 tiske Lithothamnier, som voxe paa 10 — 20 Favnes Dyb, skulde behöve saa kolossale 

 Kalkafieii-inger for at beskytte sig mod Lys. De Exempler, som Berthold anförer om 

 at Corallineer, som voxe i svagt Lys have mindre Kalkafleiringer end de, som voxe i 

 sta^rkere Lys kunne vel ogsaa ganske utvungent finde sin Förklaring deri, at de förste have 

 voxet under abnorme Betingelser og derfor ikke ere blevne normalt udviklede. Det vil 

 neppe falde nogen ind at tro, at Collenchymet er til for at beskytte Phanerogamerne mod 

 for stai^rkt Lys, derfor at det udvikles i en mindre Grad hos Planterne, naar disse voxe 

 paa mörke Steder, end naar de voxe i almindeligt Dagslys. 



Hos de oprette Former vil Inkrustreringen ogsaa komme til at fremkalde Böinings- 

 modstand, som en naturlig Fölge af de inkrusterede Membraners Egenskaber, men at 

 disse inkrusterede Former med Böiningsmodstand ikke ere skikkede til at leve paa Steder, 

 hvor de ere udsatte for sticrk Paavirkning af Bölgerne viser sig let, om man sammenstiller 

 de skilte Arter efter Voxestederne. Kjellman har i sit fortrinlige Arbeide, »Ishafvets 

 algflora», under Rubriken »lefnadsförhållanden» angivet om de lleste arktiske Corallineer, 



