18 N. WILLE, BIDRAG TIL ALGERNES PUTSIOLOGISKE ANATOMI. 



skjellige Uligheder hos skilte Arter og Individer uafhfengigt af Vandgehalten, men som 

 iallefald ere for lidet kjendte til at kuiine tages med i Beregningen. Af Betydning er det 

 desuden, at de Elementer, som skulle fremkalde Dragningsmodstand ere samlede mod Mid- 

 ten; tlii theoretisk er det vistnok ligegyldigt, hvordan Anordningen er, om blöt den dra- 

 gende Kraft virker ligeligt paa alle de modstandsdygtige Elementer, men for at dette kan 

 blive en praktisk Virkelighed, er det nödvendigt at samle dem saaledes, at den dragende 

 Kraft ikke kan virke stserkere paa visse Partier end paa andre. 



Det vil ogsaa vise sig, at de modstandsdygtige Elementer i de fleste Tilfajlder samle 

 sig saavidt mueligt centralt; mange Forholde trsede dog hindrende iveien hei'for, f. Ex. 

 hvor den större Dragningsfasthed opnaaes ved Fortykkelse af Cellev«ggene hos en Celle- 

 rad, eller ved visse Forsta?rkningsrhiziner, eller hvor et Ledningsvaav skal beskyttes. Under 

 saadanne Forholde fordrer det Heles Bedste, at der knappes noget af paa de udelukkende 

 mekaniske Foixlele. 



Men endnu et andet Forhold, som jeg har omtalt tidligere, kommer med i Be- 

 tragtning, nemlig at det er nödvendigt, at Dragningsfastheden tiltager nedad mod Basis 

 af Planten eller Organet, thi jo Itengere man fjerner sig fra Spidsen desto stterkere vil den 

 dragende Kraft indvirke. Vil man derfor have et Indblik i, hvorledes Planten opnaar sin 

 Dragningsfasthed, da kan man lettest faa dette ved at sammenligne Spidsen med de basale 

 Dele, ofte vil man da i den sidste se stserkt ft-emtrfedende, hvad man neppe saa Antyd- 

 ning til i Spidsen. 



Jeg har seet fölgende Maader til at opnaa Dragningsfasthed: 



I. CellevjBggene fortykkes mod Organets Basis. 



At Cellevseggene blive tykkere, jo inere man nsermer sig Basis, er en Sag som let 

 läder sig iagttage og er iagttaget utallige Gange hos Planter, som ere fa-stede paa Steder, 

 hvor de ere udsatte for Vandets Strömninger; is^er iagttages dette let, om de kun bestaa 

 af en Cellerad, det förekommer ogsaa fuldt lige saa ofte i Cellevajv, skjönt det der kan vasre 

 mindre paafaldende, om man ikke sajrligt fa^ster sin Opmaärksomhed derpaa og sammen- 

 ligner Tv£ei'snit fra forskjellige Höider. 



En Fortykkelse af Cellevseggene mod Basis er jo en meget naturlig Sag, om Vtexten 

 foregaar ved en Topcelle; thi i saadant Fald ere jo Cellerne desto a?ldre, jo nrermere man 

 kommer Basis, og da man raaa antage, at nye Celluloseiniceller kunne indleires i Celle- 

 vseggen og som Regel indleires, om end maaske efterhaanden langsommere eftersom Cellens 

 Ålder tiltager, saal«nge som Cellens Protoplasma er fuldt livsfriskt, vil Cellev^eggenes Tyk- 

 kelsetilvasxt mod Plantens Basis vasre en direkte Fölge af de for alle Plantens Celler fa?lles 

 Egenskaber. Om derimod Planterne have intercalar Vjext, er det hos Phanerogamerne 

 kjendt for en Masngde Tilfa?lder, at Bygningen er svagere, hvor Tilvtexten sker; man be- 

 höver blöt at tainke paa Tilvsextzonen ovenfor Nodi hos Gramineerne. Hos Planter, som 

 ere udsatte for et saa stserkt Drag som de Alger, der voxe paa aabne Steder, vilde det 

 vasre i höi Grad resikabelt om de nedre Dele vare svagere ; man vil derfor oo-saa finde, at 

 de som Regel enten have Spidseva^xt, eller i det mindste foregaa ingen Delinger i den nedre 

 Del, naar Planten har opnaaet en vis Lsengde og som Fölge deraf behöver en större Styrke 

 i den Del, som er nasrmest Basis. 



