KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAli. BAND. 21. N:0 12. 21 



la3gge sig direkte op til Hovedstammen (Tab. 11, Fig. 14) om de gaa udenfor dennes Mem- 

 bran, og endnu bedre vil selvfölgelig Forholdet blive, om de, som i saa mange Tilfajlder 

 sker, gaa indenfor Moderplantens Membran. 



a. Forstserkningsrliizinerne gaa udenfor Moderplantens Membran. 



Jog har optaget dette som en egen Afdeling, nagtet den ingenlunde skarpt kan 

 skilles fra den fölgende, hvor de gaa indenfor Moderplantens Membran, inan tinder begge 

 Slags i samme Sla3gt, ja mueligens endog hos samme Art. Grunden til at jeg har skilt 

 dem er den, at jeg anser det, at de gaa udenfor Moderplantens Membran, for en mere 

 oprindelig Form, baade fordi den er mindre effektiv i mekanisk Henseende og fordi Cel- 

 lerne ofte have omoandret sig mindre fra deres oprindelige Udseende. Övergångsformer 

 vil man dog finde hos flere og isajr i Sltegter, hvor begge Slags forekomme. 



Vi kunne i denne Afdeling adskille tre Slags, idet Forsta3rkningsrhizinerne kunne 

 uddannes hos 1) enkelte Cellerader, 2) Cellevitv med Vaixt i Rummets tre Retninger og 

 3) Celleflader. 



1. Forstcerkningsrhiziner fra enkelte Cellerader. 



Som Type for disse kan nsevnes den af Professor P. Magnus og mig beskrevne Cla- 

 dophora {Spongomorpha) ophiophila Magn. et Wille (Unters. a. d. Siisswasserschlange 

 vvachsenden Algen). Denne Alge var fa3Stet paa en Ferskvandsslange og var derfor under 

 dennes Bevsegelse i Vandet udsat for en Kraft, som visselig ikke i Styrke, men vel i Ind- 

 virkningsmaade, kunde sammenlignes med Bölgernes Indvirkning paa Alger, som ere fast- 

 voxede paa en Strandbred. For at beskyttes mod at lives över ved Basis var den for- 

 synet med Forsta^rkningsrhiziner og om disse vidtalte vi os i nasvnte Meddelelse paa föl- 

 gende Maade: »Von den unteren Gliedern des Hauptstammes und den untersten Aesten 

 entspringen iiber deren unterer Scheidewand nach abwärts wächsende Haftfasern, die sich 

 dem Hauptstamme eng anlegen, das Substrat erreichen, sich demselben fest anhaften und 

 an allén beobachteten Exemplaren merkviirdiger Weise einzellig geblieben sind. Sie dienen 

 dazu, die Pflanze gegen die BcAveginigen öder den Wiederstand des von der Schlange 

 durchschwommenen Wassers kräftiger zu befästigen». 



Forstserkningsrhizinernes Udvikling er hos denne Alge temmeligt simpel, de udvikle 

 sig ved Cellernes nedre Tvajrva^gge, enten fra Hovedstammen eller Grenene, paa samme Maade 

 som Grenene ved de övre Tvaarvasgge og voxe som en läng Saek längs Hovedstammen, 

 som de smyge sig ta^t ind til og naa endelig Slangens Hud, hvor de bore sig ind og voxe 

 ud noget uregelmsessigt (Tab. II, Fig. 15), hvorved de blive desto staarkere fajstede. Disse 

 Forstajrkningsrhiziner dannes nedenft'a opad, Celle efter Celle og paa dette Vis vil de nedre 

 Dele blive sttcrkere, jo laangere man kommer ned mod Basis; thi desto flcre Forsta?rk- 

 ningsrhiziner vil Tvaarsnittet kunne opvise. 



Vi finde lignende hos flere Sponffomorpha-Artev f. Ex. S. Miilleri (Kutzing, Tab. 

 Phyc. B. 5, T. 100), hvor de udvikles flere fra samme Celle og danne en taat Barkbe- 

 klsedning om Hovedstammen. 



Hos de fleste Ectocarpus-KvXev har man ogsaa Forstasrkningsrhiziner, som baade 

 hvad Udvikling, Udseende og Funktion angaa slutte sig til de omtalte. Kjellman (Ecto- 



