22 N. WILLE, BIDRAG TIL ALGERNES PHVSIOLOGISKE ANATOMI. 



carj). p. 40) sigcr om dem »de äro hos samma art än mycket talrika, än ytterst fåtaliga»; 

 dette burde, om mine Antagelser ere rigtige, bero paa, om Individerne ere store eller smaa, 

 voxe paa udsatte eller beskyttede Steder. Hos Ectocarpus granulosus har Pringsheim 

 (Morph. d. Sphac. T. XI, Fig. 7, 8) afbildet nogle unge Stadier af deres Udvikling. De 

 dannes fra Cellens nedre Del uiniddelbart över Tvn3rva3ggen, og ere temineligt smale, men 

 til Gjengjeld kan der opstaa fiere fra hver Celle. Forstairkningsrhizinerne ere hos Ecto- 

 carpus flercellede, undertiden forgrenede, stundom rige paa Endokrom, stundom nsesten helt 

 farvlöse. Kutzing har af Ectocarjnis-ArtQi; som havde disse Forstajrkningsrhiziner opstiEet 

 en egen Slaegt, Corticularia, som han beskriver paa fölgende Maade (Kutzing, Phyc. 

 gener. p. 237): »Wie Ectocarpus, aber die Hauptfäden unterwärts mit einer Rinde uber- 

 zogen, welche aus freien dicht aneinanderligenden und flechtenartig verschlungenen, dlinnen, 

 ineist eiufachen Gliederfäden, bestehen, die in verschiedenen Gegenden des Hauptfadens 

 entspringen und sowohl auf- als abwärts steigen». Et Blik paa de afbildede Corticularia- 

 Arter (KtJTZiNG, Tab. Phyc. B. 5, Tab. 79 — 81) viser, at de kun ere den nedre Del af 

 Ect o caiyus- Arter. 



Lignende Forstasrkningsrhiziner findes ogsaa hos Scaphospora arctica (Kjellman, 

 Alg. d. murin. Meer. T. I, Fig. 2, 3, 5). 



Ogsaa hos Florideerne har Kutzing (Phyc. gener. p. 374) udskilt en analog Stegt. fra 

 Callithamnion paa lignende Grunde, som han skiller Corticularia fra Ectocarpus. Slasgtsbe- 

 skrivningen er fölgende: »Trichomata raiuosa, primaria corticata. Stratum corticale ex fibris 

 longitudinalibus decurrentibus, articulatis, basi ramorum exevmtibus, ex axi centrali con- 

 cretis formatum». At dömme efter Afbildningerne höre Fklebothamnion tetriciim (Kutzing, 

 Tab. Phyc. B. V, T. 93) Ph. stuposum (Kutzing, Tab. Phyc. B. XII, T. 4) og P/t. scopa- 

 rium (Kutzing, Tab. Phyc. B. XII, T. 6) til denne Afdeling, hos de övrige Plilebothamnion- 

 Arter synes Forstasrkningsrhizinerne at gaa inde i Moderplantens Membran, og jeg kom- 

 mer derfor til at omtale dem under en fölgende Afdeling. 



En Mellemform mellem Ectocarpeernes og Sphacelariernes Forstsei-kningsrhiziner synes 

 at forekomme hos Tilopterideai. Hos Haplospora glohosa Kjellm. ere de ifölge Kjellman 

 (Ectocarp. p. 8.) »tätt tryckta till hufvudtråden och antingen raka eller spiralformigt vridna 

 omkring densamma. Dessa tägors eller trådars mellanleder, hvilka i de flesta fall utgöras 

 af en enda cell, undantagsvis af tvenne bredvid hvarandra liggande, lika stora celler äro 

 20 — 30 /-« tjocka, jemförelsevis korta». »Alla cellerna äro rika på endokrom». 



2. Fo r st cerkning sr hiz iner fr a Gellevcev med Vcext i RuDiinets tre Retninger. 



Hos Sphacelariaceerne f. Ex. Sphacelaria cirrhosa (Roth) Ag. finder man Forstaerk- 

 ningsrhiziner, som i mange Henseender overensstemme med Ectocarpeernes, men skille sig 

 fra dem dervecl, at de ofte ikke bestaa af en Cellerad, men ogsaa kunne dele sig efter 

 La^ngden, saaledes at de paa Tvaärsnittet komme til at fremvise flere Celler (Tab. II, Fig. 

 18). De voxe dog altid fremad med en enkelt Topcelle og smy ge sig tast ind til Hoved- 

 stammen ligesom de för nasvnte. Efter Afbildninger at dömme höre hid: Stypocaidon 

 scoparium (Kutzing, Pliycol. gener. T. 18, II), -S. bipinnatum (Kutzing, Tab. Phyc. B. V, 

 T. 95), S. funicidare (Kutzing, Tab. Phyc. B. V, T. 97), 5. jilare (Kutzing, Tab. Phyc. 

 B. V, T. 98), S. hordeaceum (Kutzing, Tab. Phyc. B. V, T. 99), Halopteris filicina 



