KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAli. BAND. 21. N:0 12. 27 



smaragdina (B. VI, T. 19 n), Ph. lacinulata (B. VI, T. '21), Ph. gigantea (B. VI, T. 22), 

 Ph. australis (B. VI, T. 24 xi), Ph. lapathifolia (B. VI, T. 25), Ph. ranwsa (B. VI, T. 26) 

 og P/t. /asaato (B. VI, T. 28). 



IV. Forstaerkuingshypher. 



Med ovenstaaende Navn betegner jeg endel specifikt luekaniske Cellei-, som forekoiume 

 hos Fucaceer, Phyllaria dermatodea (De la Pyl.) Le Jol. og maaske hos nogle Florideer. 



Fucaceernes anatomiska Bygning, som först er fremstillet af Kutzing (Phyc. gener. 

 T. 33 — 37), har senere va3ret na^rmere studeret af Reinke (Beitr. z. Kenntn. d. Tange), 

 som isa3r har undei*sögt Fucus vesiculosus L., om hvilken han skriver (1. c. p. 326): »der 

 Laubkörper von Fucus vesiculosus lässt folgende Gewebe unterscheiden: Epidermis, pri- 

 märe Rinde, Verdickungsschicht, Fiillgewebe des Laubes und Skelett in Gestalt der Mittel- 

 rippe, die Stiele gehören dem Systeme des Skeletts an, es sind die durch sekundäres Dicken- 

 -wachsthum veränderten Rippen des Laubes.» Det er dette »Skelet», som er det mekanisk 

 virksomme Va!v, og som vi her najrmere skulle befatte os med. 



At det er Stipes og Midtribben, som ere mekanisk virksome, fremgaar af de i Tabel 

 N og O fremstillede Belastningsforsög, hvoraf det viser sig, at en Stribe, hvis Tva^rsnits- 

 flade er ligestor, basrer om den tilhörer Stipes mellem 373 — 323 Gr., Midtribben 5 — 8 

 Centui. fra Spidsen af Bladet mellem 213 — 248 Gr. og af Bladet paa samme Höide, men 

 udenfor Midtribben kun mellem 78 — 120 Gr. En Sag, som bör naävnes, og har stor Be- 

 tydning, er den, at Midtribben er långt mindre töielig end Bladkjödet. Derigjennem resi- 

 kerer ikke Bladet at rives över, som man river över en Papirremse, om Bölgerne i et 

 Öieblik virke fra Siden; thi Bladkjödet vil vistnok stra^kke sig noget mere paa den ene 

 Side, men tenge för dets TöielighedsgraBudse er naaet, vil den långt stasrkere og mindre 

 töielige Midtribbe frembyde en betydeligt större Modstand, som först maa overvindes, för 

 Bladkjödet kan töies videre. 



Hvad den sekundtere Tykkelsestilva^xt angaar, henviser jeg til Reinke (Beitr. z. Kenntn. 

 d. Tange, p. 332), hvor man ogsaa vil finde LTndersögelser om »Forsta?rkningshyphernes» 

 Oprindelse og Udvikling (Reinke 1. c. p. 332, T. XXV, Fig. 1 — 3). Reinke opfatter dem 

 ogsaa som mekaniske Celler, skjönt han ikke har baseret dette paa Forsög; han udtaler 

 sig herom saaledes (1. c. p. 335): >^Fucus vesiculosus ist ein Brandungsgewächs in eini- 

 nentem Sinne, und als solcher bedarf er eines Skeletts öder, wenn man die Wendung vor- 

 zieht, eines mechanischen Systems von ungemeiner Zähigkeit, Biegsamkeit und Elasticität; 

 diese Erfordernisse ■werden, abgesehen von der eigenthumlichen Biegsamkeit und Dehnbar- 

 keit der Zellhäute durch den histologischen Aufbau erreicht. Die mit einander fest ver- 

 schlungenen Hyj)hen bilden ein System von ähnlicher Leistungsfähigkeit wie ein aus Hanf- 

 fasern gedrehtes Tau.» 



For at faa Sikkerhed om, hvorvidt Forstserkningshypherne virkelig vare mekaniske 

 Celler, företog jeg en Raskke Belastningsforsög. Jeg valgte Fucus vesiculosus L. og F. 

 serratus L. til Forsögsobjekter. Jeg skar ud et Stykke af Midtribben höit oppe i Bladet, 

 omtrent 5 Centm. fra Spidsen, belastede denne indtil den brast, gjorde saa et Tvan'snit 

 gjennem Striben, hvor den var tyndest og havde brustet, og afbildede saa dette ved Hjälp 



