KONGL. SV. VET AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 12. 41 



at uclfylde end netop Assimilationen. Hos de höiere Alger, som danne Cellekroppe og hvor 

 en Arbeidsdeling er indfört, saaledes at visse Va3v anvendes fortrinsvis til visse bestemte 

 Formaal, der vil man ogsaa finde et Vjevsystem, som specielt har traadt i Assimilatio- 

 nens Tjeneste. 



Da Assimilationssystemet framfor alle andre af Plantens Va3v er afhasngigt af Lyset, 

 er det klart, at man skal finde dette paa de Steder, som sterligt ere udsatte for Lysets 

 Paavirkninger, altsaa Overfladen. Men det er ogsaa naturligt, at Assimilationssystemet vil 

 lorsöge at sprede sig över en saa stor Flade som mueligt, thi jo större Flade af Celler, som 

 ere udsatte for Lysets Paavirkning, desto större Mjengder at assimilerede Emner vil Plan- 

 ten kunne danne i en bestemt Tid, forudsat at Cellernes Assimilationsintensitet er lige 

 stor. Nu er det imidlertid saa, at en EUipse har en desto tengere Begra^ndsningslinie i 

 Forhold til sit Fladeindhold, jo mere uddragen den bliver og at Cirkelens Peripheri er 

 den korteste Linie, hvormed man kan begrtendse et lige stort Fladeindhold. Dette över- 

 fört paa Organer vil give som Resultat, at et Organ med samme Rumindhold vil faa desto 

 större Fladeindhold, jo mere fladtrykt det er. Om Assimilationssystemet var ene raadende 

 ved Konstruktionen af Algerne skulde man vente, at de alle vare fiadtrykte, men andre 

 Fordringer komme til f. Ex. de mekaniske, der som jeg för har vist staa i et modsat 

 Foi^hold til Overflade og Rumindhold; thi jo mindre Overfladen er i Forhold til Rumind- 

 holdet, desto bedre vil Planten vtere konstrueret for at modstaa Bölgernes dragende Indfly- 

 delse. Controversen mellem Assimilationssystemets og det mekaniske Systems Fordringer 

 kunne blöt löses derved, at den ene Part giver efter for den anden, eller at begge gaa 

 hverandre tilmöde; dette sidste förekommer ganske ofte og kan ske derved, at Planten 

 enten faar et mere eller mindre udstrakt ovalt Tvsersnit, eller maaske endnu hypigere der- 

 ved, at den har et fladt Blad, som vtesentligt staar i Assimilationens Tjeneste og en trind 

 Stipes, som tilsvarer de mekaniske Fordringer, saaledes som Forholdet er hos Fucus-, La- 

 minaria-, Phyllophora-Årter o. s. v. 



Om vi gjöre et TvEersnit gjennem en Gren af Ahnfeltia plicata (Huds.) Fr. (Tab. 

 IV, Fig. 52), da vil man finde, at hele det Indre er fyldt af stferkt fortykkede mekaniske 

 Celler (Tab. I, Fig. 1 2), men udenfor disse finder man en smal Rand af andre Celler, som 

 ere ordnede i radiale Raekker (Tab. I, Fig. 1 1) og hvis Lasngdeaxe er parallel med Radien ; 

 den yderste Celle i denne Cellerad bliver da Epidermiscellen, men denne skiller sig ikke 

 ved noget fra de indenfor kommende, da Epidermiscellerne indeholde Endokrom, have 

 samme Form, dele sig og tilhöre samme morphologiske Hele som disse. Epidermiscel- 

 lerne kunne derfor hos Ahnfeltia som i saa mange andre Tilfa^lder hos Algerne, maaske 

 altid, henregnes til Assimilationssystemet; dette beror dels derpaa, at Gasarter ikke have 

 saa let Tiltrasde til de indre Vasv, da jo ikke Algerne som de höiere Planter have et luft- 

 förende Intercellularrumsystem, dels derpaa, at Lysmaängden bliver for liden som Reinke 

 (Beitr. z. Kennstn. d. Tange, p. 327) har anma^rket om Fucus: »Die tiefer liegenden Zellen 

 ftihren kein Clorophyll mehr. Es hängt diese grosse biologische Wichtigkeit der Epidermis 

 in erster Linie offenbar mit dem vöUigen Mangel an luftfuhrenden Intercellulärräumen zu- 

 sammen, Avodurch eine Gasdiffusion in die inneren Zellschichten hinein erschwert ist, dann 

 aber auch Avairde sich eine Vorrichtung zur Assimilation im Innern schon aus dem Grunde 

 kaum als nlitzlich erweisen, weil die Lichstrahlen ^\o\\\ zu geschwächt daselbst anlangen»- 



K. Vct.-Akad. Handl. B. 21. N:o 12. ~ t» 



