KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 21. N:0 12. 51 



Stofvandi-ingen. De unge Grene (Tab. IV, Fig. 49) vise Grunddragene til den samme Byg- 

 ning; det mekaniske Vtev er tydeligt anlagt, om end Cellevseggene endnu ikke ere til- 

 straäkkeligt fortykkede, og Assimilationssystemet bestaar blöt af et Par Cellelag, som dog 

 vise sig at vseve i stterk Deling saavel ved radiale som ved tangentiale Vasgge. 



En lignende Bygning finder man i Stilken hos Delestteria sinuosa (GooD & WoODW.) 

 Lam. (Tab. V, Fig. 51), hvor Celleradernes Celler dog i Regelen ere mere isodiametriske. 

 Thallus har desuden her en Vingekant kun bestaaende af assimilerende Celler. 



Hos Hydrolapathum sanguineum (L.) Stackh. viser et TvEersnit af et ungt Blad 

 naer Basis (Tab. IV, Fig. 50) en i det hele store med foregaaende overensstemmende Bygning, 

 men Assimilationssystemet er svagt dorsiventralt udviklet, idet man finder flere og större Cel- 

 ler i Radierne paa den ene Side af det storcellede og svage mekaniske Vaev, end paa den anden. 



Videre kan til denne Type sandsynligtvis regnes fölgende hos Kutzing (Tab. Phyc. 

 B. XVI, XVII og XIX) afbildede Alger: Hymenena jissa (B. XVI, T. 23 i), Euhymenia 

 Lactuca (B. XVII, T. 71), E. capensis (B. XVII, T. 74), E. dentata (B. XVII, T. 75), 

 Rhodophyllis Veprecula (B. XVII, T. 52) og Phyllotylus siculus (B. XIX, T. 75). Hos 

 Horea Halymenioides (Agakdh, Florid. Morphol. T. XIX, Fig. 1 — 4) förekommer kun et 

 eneste Lag af tykvseggede mekaniske Celler. Agaedh har ikke afbildet Porer imellem 

 dem, men af deres Anordning (1. c. T. XIX, Fig. 3) faar man det Indtryk, at der maa 

 v£ere en Slags Diöusionsforbindelse imellem dem. 



10. Bladbcerere. (Tab. VII, Fig. 10 A, B). 



Til denne Type henförer jeg flere ulige Former, som dog alle have den Egenskab 

 tilfa^les, at de have sajrskilte Organer for Assimilationen. Et Par Exempler ville bedst 

 anskueliggjöre dette. Hos Batrnchospermum vagum (Kutzing, Tab. Phyc. B. III, T. 25 ii) 

 linder man en Bygning, som paaminder om Cercnnium; den bestaar af en forgrenet Rad 

 af store, langstrakte Celler, og paa Greendsen mellem disse finder man Krandse af for- 

 grenede Cellerader, som dog ikke danne et Barkvaev som hos Ceramium, men staa frit 

 ud, disse Krandses Celler ere rigt fyldte med endokromholdigt Indhold, og ere saaledes 

 aabenbart assimilerende Organer, inedens Stammens store Celler og de Barkceller, som 

 udvikle sig fra Krandsenes Basalceller og ligesom hos Chara Isegge sig ta3t ind til Stam- 

 mens Celler, ere fattigere paa endokromfarvet Indhold og derfor ikke kunne antages at 

 spille nogen vaäsentlig RoUe ved Assimilationen. Fra disse Barkceller udspringer der paa 

 Internodierne rudimenttere, sekundasre Krandse paa den asldre Del af Stammen, disse ere 

 ogsaa rige paa Endokrom og spille sikkert samme RoUe som de övrige Krandse. Bark- 

 cellerne, som ere länge og smale, tjene vistnok for stöi-stedelen som Ledningsorganer, om 

 de end kunne assimilere til en vis Grad. Paa de a3ldre Dele bliver Barklaget saa tset, 

 at man neppe kan se Centralcellerne (Kutzing, Tab. Phyc. B. III, T. 25 ii, 2). 



Et andet Exempel er Myriactis pidvinata (Thueet, Recherches, Pl. 26, Fig. 1, 2). 

 Man finder her et endokromfattigt, forgrenet indre Vsev, som bserer Forplantningsorganerne, 

 og nogle ugrenede, stserkt endokromholdige Celleraskker. Det er klart, at det er disse 

 sidste, som besörge den störste Del af Assimilationen; medens de endokromfattige Celler 

 og Forplantelsescellerne kun kan tage ringe Del heri. Naar der saaledes fordres Nasrings- 

 stofte for at danne nye Grene fra det indre, najsten farvlöse Va3v, er det klart, at de ikke 



