76 N. WILLE, BIDRAG TIL ALGEHNES PUYSIOLOGISKE ANATOMI. 



hele taget, er man dog neppe for dristig, om man antager, at en direkte Förbindelse mellem 

 Cellernes Pi'otoplasma virkelig iinder Sted. 



I Fucaceernes Blad udenfor Midtribben finder man et Ntetvajrk af Hypher, som isajr 

 ere talrige og kommunicerende i Nierheden af Fruktilikationsorganerne (Kutzing, Phyc. 

 gener. T. 34, Fig. 3), men ogsaa straakke sig som et Mellemlag i selve Bladet paa samme 

 Vis som Ledningsvifivet hos Laminarierne. Disse Hypher have ogsaa samme velkjendte 

 Struktur. Cellerne ere langstrakte, udvidede ved Tvaärvajggene og disse sidste ere gjen- 

 neinsatte af fine Streger, som vi vel maa antage ere Huller. En Eiendommelighed er det, 

 at deres Vaegge iallefald undertiden ere temmeligt tykke og de kunne derfor efter fattig 

 Leilighed spille en vis mekanisk Rolle, men jeg har för vist, at Holdfastheden i selve 

 Bladet er ubetydelig i Forhold til Midtrilibens. 



Ledningsva3vet hos Fucus-AYterne bestaar saaledes af to morphologiskt skilte Vajv, 

 idet Midtribbens og Stipes' Ledningsvaäv bestaar af de oprindelige, primasre Parenchym- 

 celler, som ere omdannede for sin physiologiske Funktion. Derimod bestaar Lednings- 

 va3vet i selve Bladet af Hypher, som ere dannede paa samme Maade som Forstaerknings- 

 hypherne i Midtribben, ved at Parenchymcellerne sende ud länge pölseformige Sjekke, som 

 voxe ind imellem de övrige Ysäv. Om vi söge Homologier mellem Fucus-Arternes Vasv 

 og Laminariernes, da tinde vi, at morphologisk og udviklingshistorisk seet tilsvare Sil- 

 hypherne hos Laminai-ierne og i Fucus-Avternes Blad, samt Forstterkningshypherne i Fucus- 

 Arternes Älidtribbe hverandre, ligesaa tilsvare de mekaniske, collenchymatiske Celler i La- 

 minariernes Stipes og Silcellerne i i^uais-Arternes Stipes hverandi-e. 



3. Silhi/pher hos Florideer. 



Mellem Florideernes Celler finder man som för nievnt altid Porer, men egentlige 

 Silhypher synes at va^re yderst sjeldne, jeg har kun fundet dem hos en Art, nemlig hos 

 Cystoclonium imrjournscens (Huds.) Kutz. Et Tva;rsnit at dennes Stamme (Tab. IV, Fig. 

 46, 47) viser os indenfor den mekaniske Ring et Vasv, som paaminder noget om Vtevet 

 i Midtribben af en Fucus; vi finde nemlig större Celler omgivne af smaa og tyndvseggede, 

 som tiltage i Majngde, efterhvert som man kommer indad. Det er disse sidste, som ei-e 

 Silhypher. Paa et La^ngdesnit vise de sig otte sta3rkt forgrenede (Tab. VI, Fig. 74), de 

 have en meget forskjellig Tykkelse og Grenene udgaa i alle Retninger, ofte kunne de dog 

 paa länge Stykker vsere ugrenede. 



livad selve Bygningen angaar, saa finder man i Almindelighed, at Ltengdevseggene 

 ere temmeligt tykke, og at Rörene ofte ere opsvulmede ved Tvfervasggene (Tab. VI, Fig. 

 75, 76). Tva3rva3ggene ere meget tynde i sig selv, men der samler sig nsesten altid paa 

 deres convexe Side en eiendon^melig Masse, som noget paaminder (Tab. VI, Fig. 75, 76) 

 om Callus hos Phanerogamernes Silrör. - Denne Masse, som larver sig gul med Jod og 

 bliver nysten ufarvet med blåa Anilin er staärkt kornet og aabenbart en protoplasmatisk 

 Substans, som ligger op til Silhyphernes Tva?rva3gge paa disses undre Side, noget som 

 jo ogsaa er kjendt fra Phanerogamernes Silrör. Tvtervasggenes Gjennemboringer ere saa 

 smaa, at man ikke kan se dem uden som yderst fine Tvasrstreger. Naar man ser Tv£er- 

 vseggene ovenfra eller skjevt ovenfra, da ser det vistnok ud, som om man havde tydelige 

 Gjennemboringer (Tab. VI, Fig. 74), men dette er aabenbart en Synsforvildelse fremkaldt 



