22 A. APPELLÖF, JAPANSKA CEPHALOPODER. 



aipphöjcla strimmor, hvilka under loupen visa sig uppkomma derigenom, att de kalk- 

 tuberkler, som finnas pä öfversidan, ställa sig i bestämda rader. Dylika tuberkler finnas 

 äfven på den up])höjda ryggen. Detta tuberkulösa parti sträcker sig ända fram till skal- 

 spetsen. På sidorna om detsamma är skalet fullkomligt slätt. Pa undre sidan är skalet 

 i hela sin utsträckning försedt med en smal, men temligen djup långsgående fåra. Sista 

 skiktet intager omkring § af skalets hela längd. Hornkanten är i det närmaste lika bred 

 rundtomkving; i liakre ändan utvidgas den till ett par ej särdeles stora vingar. Ingen 

 fördjupning fimies i bakre skaländan. Rostrum uppåtböjdt, utträngande genom huden. 

 Längden af skalet utom rostrum 51 mm.; sista skiktet 21 mm.; rostrum närmare 'å mm.; 

 stöi'sta bredden lo mm.; bredd omedelbart framför vinoarne 4 mm. Sedt frän sidan, visar 

 det sig i sin bakre del temligen starkt bågböjdt. 



Angående sugvårtorna vill jag ännu anmärka följande: pa armarne äro de båda 

 sidoradernas vårtor ej så litet mindre än de mediana; sldlnaden är större, än jag funnit 

 den hos någon af de andra Sepia-arter, jag undersökt. Att fjerde armparet deremot har 

 de mediana radernas vårtor större i förhållande till sidoraderna, än fallet är pa de öfriga 

 armparen (såsom Pl. 27, fig. 2, Seiches i D'Orbigny's monografi visar vara förhallandet 

 hos ;S. orhignyana FÉR.) har jag ej kunnat finna hos något af de individer, jag sett. 

 Hvad vidare vårtornas ställning i två. rader vid basen och spetsen af armai-ne beträftai-, 

 är en sådan ställning blott skenbar; i verkligheten finnas alla fyra raderna. Undersöker 

 man förhållandet, skall man finna, att man äfven xiå basen af armen (med undantag möj- 

 ligen af de allra nedersta vårtorna) kan skilja mellan större och mindre vårtor; de mindre 

 tillhöra den yttre, de större den inre raden. 



Hos ofvanbeskrifna form råder, såsom synes af de mått jag lemnat och såsom redan 

 af Steenstrup^) blifvit påpekadt beträffande »S. orhignyana Fée., den egendomligheten, 

 att första och andra armparet visa tendens att öfverträfta de andra i längd, i stället för 

 att det fjerde brukar vara det längsta hos Sepiorna. D'Orbigny anför denna omständighet 

 såsom utmärkande för S. orhignyana, men enligt Veranys') uppgifter är fjerde armparet 

 ej mindre Tui 11 mm. längre än första och andra. 



Denna art visar till sitt vttre en nästan fullkomlig öfverensstämmelse med den pa 

 åtskilliga ställen af Atlantiska oceanen och Medelhafvet förekommande S. orhignyana FÉu. 

 Jag var också i liörjan benägen att hänföra ofvan lieskrifna form till nTimde art och 

 anse hornkantens olika bredd hos båda såsom beroende antingen pa könsskilnad eller va- 

 riation. Sedan jag noggrant jemfört de olika beskrifningar, som finnas öfver S. orhignyana, 

 har jag dock kommit till den slutsatsen, att de måste betraktas såsom skilda arter; så 

 skall t. ex. »S. orhignyana på öfre sidan af skalet hafva en mediant gående fördjupning, 

 då deremot ^■år form har en tydlio- ås. För öfrigt visai- arten en nära anslutnina' till 

 följande form samt till S. elongata DOrb., S. andrceana Stp. m. fl. ^) 



I samlingen frän Japan fvmnos tre exemplar, alla hoiun'. 



1) K. D. Vid. Selsk. Skr. .5 R. X. Nat. mat. sid. 473. 



-) Moll. MédittrranéeiLS, Cépli. sid. 71. 



'■^f RoGiiEBKUNE liar i BuU. Soc. Philom. N:o 2 och 3 (7) T. 8. 1884 offentliggjort eu afhandliug med 

 titel »Etude monographique de la famille des Sepiad?e>). I denna har han sönderdelat slägtet Sepia i en hel mängd 

 nya slägten, hvarvid bl. a. <S'. orbignyana blifvit placerad i ett helt annat slägte än nämde arter. Af brist på 

 material kan jag ej uttala några bestämda åsigter angående riktigheten eller oriktigheten af hans grupperingar i 



