KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 21. N:0 13. 27 



ning finnes en smal fåra, hvilken fortsattes öfvei" sista skiktet till spetsen; det sistnämda 

 är starkt kuUrigt. Längden af skalet (hornkant oberäknad) 30 mm.; sista skiktets längd 

 11 mm., således ungefär Vs ^^ skalet. Största bredden 14 mm. Rostrum saknas full- 

 komligt. 



Särskilt anmärkningsvärd hos denna Sepia är frånvaron af slutapparat i nack- 

 och motsvarande mantelbrosk, äfvensom det svaga utskott, som den dorsala mantelranden 

 företer. Utskottet kan möjligen under djurets och skalets tillväxt blifva något starkare, 

 dock troligen ej i någon betydligare grad; ty hos ungar af S. officinalis, som jag haft 

 tillfälle att undersöka på riksmuseum i Stockholm, var detsamma pi^oportionsvis lika väl 

 utveckladt som hos det utbildade djuret. — Föga troligt är det också, att en fåra och 

 motsvarande ås skulle under en senare period af djurets lif bildas i de ofvannämda bro- 

 sken. Hos ungar af *S. officinalis, omkring 20 och 30 mm. långa, funnos dessa tillstädes 

 Möjligt är derför, att denna Sepia bildar ett undantag från öfriga arter i afseende på 

 slutapparaten i nacken, huru besynnerligt än detta kan synas, då en sådan förekommer, 

 ej allenast hos alla Sepier för öfrigt, utan äfven hos alla Loligider, Ommastrephider m. fl. 



Äfven på en annan omständighet beträffande nackbrosket vill jag fästa uppmärk- 

 samhet. Hos denna form är största bredden på detsamma 11 mm. och längden från 

 det ställe, der det är fästadt vid manteln, 5 mm., alltså bredden dubbelt så stor som 

 längden. Jag har ej sett några mått-uppgifter på nackbi-osket hos Sepierna; hos en full- 

 vuxen S. officinalis har jag funnit längden vara 31 mm., bredden 27 mm. Hos en 31 

 mm. lång unge af samma art längd och bredd ungefär 7 mm. Hos en annan, 20 mm. 

 lång, längd och bredd ungefär 4 mm. 



Slutapparaten pä trattens och mantelns sidor närmar sig i sin bygnad den hos Se- 

 pia inermis van Hasselt och S. ornata Rang., hvilka af Gbay blifvit lagda till grund 

 för ett underslägte bland Sepierna: Sepiella^), hufvudsakligen på grund af skalets bygnad. 

 Steenstrup^) har sedan bland annat framhållit slutapparaten pä sidorna såsom skiljaktig 

 från öfriga Sepia-arters. Den är hos nämde underslägte bildad på det sätt, att broskåsen 

 på mantelns insida är försedd med en upphöjning, hvarigenom den får en något konisk 

 form; denna upphöjning passar in i en motsvarande fördjupning i broskgropen vid trat- 

 tens bas. I allmänhet är hos Sepierna gropen jemndjup och åsen låg och jemnsluttande. 



Ingen af armarne har att framvisa en antydan till hektokotylisation. 



En egendomlighet beträffande skalet är, att de hos Sepierna så vanliga kalktuberk- 

 lerna på dess öfversida helt och hållet saknas hos denna form. Jag tager för gifvet, att 

 de ej kunna uppstå under någon senare period af djurets lif, ty hos små ungar af »S. of- 

 ficinalis voro de fullt utvecklade; vid detta antagande stöder jag mig också pä, hvad en 

 så framstående auktoritet som Prof. Steenstrup yttrat om de jemförelsevis ringa olikhe- 

 ter, som de yngre och äldre individei^na af samma art hos Sepierna visa^). 



Vid den yttre undersökningen af det enda individ, som fans i samlingen, gaf det 

 mig intrycket af att vara ett mycket ungt och outveckladt djur, och utan tvifvel har det 

 ej heller uppnått sitt fullt utbildade tillstånd. Sedan jag uppklippt manteln, märkte jag 



1) Catalogue Moll. Brit. mus. etc. sid. 106. 



-) Sepiella Gray. Stp., Vid. medd. Nat. For. Kjöbenhavn 1880, sid. 347. 



3) K. Danske Vid. Selsk. Skr. 5 E. X. Mat. Nat., sid. 476. 



