KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 !3. 29 



Pä kroppens öfversida märker man, ehuru otydligt, tvärgående, mörka streck ; un- 

 dertill Tir färgen ljus med rödaktiga chromatofor-fläckar. På fenornas öfre sida nära deras 

 förening med kroppen finnas korta, långsgående, violetta streck; dessutom utanför dessa 

 en långsgående, mörkare linie af nästan violett färg. 



Skalet (figg. 1, 2) är på öfre sidan betäckt med tuber kler, anordnade i koncentriska 

 bågar. Mot bakre ändan upphöra dessa, så att ett fält framför rostrum är alldeles slätt. 

 I midtlinien märkes en upphöjd lygg, på sidorna begränsad af tvenne fåror. Undertill 

 är skalet försedt med en bred fördjupning; sista skiktet är dock kuUrigt med en svag fåra 

 i midten; det intager något mer än en fjerdedel af hela skalet. De öfriga skikten äro af- 

 satta i en framåt starkt konvex, nästan tillspetsad båge. Rostrum uppåtböjdt, utträngande 

 genom huden. I skalets bakre ända tinnes på undersidan en framskjutande kalkvalk, som 

 sträcker sig från ena kanten af skalet till den andra; derigenom uppstår en fördjupning, 

 begränsad af nämde valk å ena sidan och skalets undersida å den andra. Skalets längd 

 utom rostrum 123 mm. Sista skiktet 32 mm., således ungefär V4 af skalet; största bred- 

 den 43 mm. 



Yttre könskaraJctärer. Hos honan äro mun-membranens två undre lober i hög grad 

 förtjockade för spermatoforernas upptagande. Utom de vanliga krusiga vecken på mem- 

 branens inre sida finnas på dessa lober sådana med en regelbunden, parallel anordning 

 (%• 4). 



Hos hanen är venstra bukarmen hektokotyliserad (fig. 3). I armens nedre tredjedel 

 hafva sugvårtorna normal storlek; derefter förminskas de helt plötsligt till hälften eller 

 ännu mindre af den vanliga storleken. Vid armens halfva längd återtaga de sitt vanliga 

 utseende, sedan omkring 4 — 5 tvärrader blifvit på detta sätt ombildade. På den ombil- 

 dade delen af armen framträda mellan vårtorna muskulösa veck, som gå i armens tvär- 

 riktning. Dessa, veck äro likväl icke så tydliga som hos S. officinalis. Någon starkare 

 utveckling af nämde arms sidomembraner, såsom hos denna art, finnes icke hos 5. esculenta. 



Genom bygnaden af sitt skal samt genom sina små, jemnstora sugvårtor på tentak- 

 lerna sluter sig denna form till den grupp, som bildas af *S. rostrata D'Orb. S. aculeata 

 VAN Hasselt, S. inclica D'Orb. och S. brevimana Stp., väl karaktäriserad genom sin kalk- 

 valk (diafragma, D'Orbigny) i bakre skaländan. Närmast torde den sluta sig till S. in- 

 dica, från hvilken den dock skiljer sig genom sitt uppåtböjda i'ostrum, genom formen på 

 kalkskikten samt sista skiktets längd i förhållande till de öfriga. S. rostrata har visser- 

 ligen ett uppåtböjdt rostrum, men skiljer sig från denna genom hornringarnes dentition 

 samt några detaljer i skalet. 



Jag har förut nämt, att de nedersta sugvårtorna på armarne ej hafva utbildade 

 tänder på sina hornringar, men att sådana uppträda, ju längre mot spetsen man kommer. 

 Enligt min tanke visar oss sugvårtornas förhållande hos denna art, huru vi hafva att tänka 

 oss uppkomsten af tÉlnder på hornringarne. Då tänderna utan tvifvel hafva betydelse så- 

 som fasthållningsredskap, måste också hvarje ojemnhet på hornringen få en sådan bety- 

 delse, om också i vida mindre grad. De oregelbundna utskotten äro tänder under bild- 

 ning. Småningom hafva dessa utskott och ojemnheter blifvit till form och antal kon- 

 stanta, men olika hos olika arter. Derför kan man också först i deras utbildade tillstånd, 

 d. v. s. då de äro fullt distinkta, tillägga dem någon systematisk betydelse. Jag har af- 



