32 A. APPELLÖF, JAPANSKA CEPHALOPODER. 



ensstämma de exeuiplai-, jag haft. att tillgå, såväl med afseende på den ringa utvecklingen 

 af tentakelklubban och de små sugvårtorna på densamma^), som också deruti, att kroppen 

 sträcker sig ett stycke nedanför fenorna; vidare råder öfverensstämmelse i hornringarnes 

 dentition; dock vill jag tillägga, att tänderna på tentakel-sugvårtornas hornringar sträcka 

 sig rundtomkring (tig. 10), ehuru de äro mycket korta på den smalare kanten och tyd- 

 liga först, om man vänder ringen på kant, så att de kunna ses från sidan. En annan 

 afvikelse från Brocks beskrifning är, att sugvårtorna på alla armpar sträcka sig ända 

 till spetsen om också ytterligt små. För öfrigt äro armarne mycket tillspetsade. 



I samlingen från Japan funnos tre exemplar, alla honor. Afven originalexemplaret 

 är från Japan. 



?L. sumatrensis DOrbigny. 



Pl. I, fig, 11; Pl. III, fig. 11—1.5. 



D'Orbigny, Hist. Nat. des Cépli. sid. 317. 



Teutliis smnatrciisis Gray, Cat. Moll. Brit. mus. P. 1. 



Kroppen bakåt afsmalnande; den ventrala mantelranden är försedd med en temligen 

 djup urbugtning. Fenorna äro till formen nästan triangulära, men hafva afrundade hörn; 

 de räcka ända till kroppsspetsen och intaga öfver hälften af kroppens längd. Armarnes 

 inbördes längd (.3 — 4), 2, 1. Andra och tredje armparen äro försedda med betydligt större 

 sugvårtor än första och fjerde; störst äro de på tredje. Hos de exemplar, jag undersökt, 

 sitta vid basen af de tvä förstnämde armparen alltid 1 — 3 sugvårtor af normal storlek; 

 derefter förstoras de temligen hastigt; mot armarnes spetsar aftaga de lika hastigt, så att 

 dessa äro försedda med lika små sugvårtor som de öfriga armspetsarne. Hornringarne 

 äro på sin bredaste kant försedda med 3 — 6 mycket utbredda och tvärhuggna tänder af 

 rektana^ulär form, h vilka på den smalare kanten öfvergå i ett slao-s bugtiga upphöjningar 

 (Pl. III, tig. 13). 



Tentaklerna äro mer än dubbelt så långa som läi^gsta armparet; sugvårtorna stå i 

 fyra rader, af h vilka de två mellersta äro betydligt större än. sidoraderna; de stora vår- 

 torna äro föga sneda, hvilket deremot i hög grad är fallet med de små; mot spetsen af 

 tentakelklubban aftaga de förra hastigt i storlek, så att skilnaden ■s-årtorna emellan blir 

 obetydlig. De stora vårtornas hornringar äro släta, under det att de små vårtorna mot 

 spetsen äfvensom sidoradernas äro försedda med 6 — 8 mycket spetsiga tänder på den bre- 

 daste kanten (Pl. III, fig. 15) eller också tandade rundtomkring, ehuru tänderna äro fullt 

 tydliga endast på den bredaste kanten (Pl. III, fig. 14). Tänderna börja dock uppträda 

 redan på de medelstora vårtorna, d. v. s. 2 å 3 vårtor, som följa efter de stora och bilda 

 en öfvergång till de små vårtorna i spetsen. 



Munmembranens sju lober äro utrustade med helt få sugvårtor, som dock hos de små 

 exemplaren äro temligen otydliga, så att de lätt kunna undgå uppmärksamheten. De två 



*) När Brock säger, att sugvårtorna på klubban stå »oregelbundet i tvä rader», måste detta utan tvifvel 

 bero på en mindre noggran observation. Denna art skulle eljest utgöra det enda undantaget frän kända 

 Loligo-arter. Hos de exemplar, jag undersökt, stå de i fyra rader. 



