KONCxL. SV. VET. AKADEMIENS IIANDLINGAR. BAND. 21. N:0 15. 7 



Episus cyatliiformis Gylh. är i vexlande former spridd öfver hela området, men för 

 öfrigt äro de flesta arter, efter hvad det synes, inskränkta till mindre områden vid ost- 

 eller vestkusten. Den enda för Afrika norr om eqvatorn egendomliga arten är Episus 

 Oberthtlri AuR. fi'ån Senegal. Microcerus spiniger Gerst. är endast fnnnen mellan 5 ° och 

 20 ° s. lat., men tvärs öfver hela landet; den förekommer således ej i södra delarne. 

 Episus Bohemani AuR. S5'nes tillhöra vestkusten och företrädes vid samma höjd pä ost- 

 kusten af den nära stående E. contractus. Fåhr., huruvida någondera finnes i Kapkolonien 

 ä,r osäkert. Episus anc/ulicollis AuR. är troligen inskränkt till södra ostkusten o. s. v. 

 Äfven om man tager i beräkning, att Kapkoloniens arter äro bättre kända än de andra 

 områdenas, är det dock sannolikt, att gruppen der har sina flesta representanter. 



Microcerinerna äro tröga, vinglösa djur, som endast långsamt kunna sprida sig öfver 

 ett gifvet område och som lätteligen hindras i sin utbredning af bergsträckor, floder o. d. 

 Hvarje litet af sådana naturliga gränser inneslutet område eger derföre ofta sin egendom- 

 liga art eller varietet, som åtminstone i någon mån skiljer sig från sina samslägtingar på 

 andra sidan gränsen. Ett förhållande, som noga öfverensstämmer med hvad man iakt- 

 tagit angående andra likadant utrustade djur t. ex. Carabus-aYterna eller mellan formerna 

 på närliggande öar o. s. v. Mr L. Péringuey, som haft den godheten att meddela mig 

 värdefulla upplysningar om dessa djur inom Kapkolonien, skrifver härom: »South Africa 

 is a mountainous country with ^vhole districts enclosed by lofty mountains, forming 'ter- 

 rasses' ascending by degrees and quite separated by walls of mountains. Naturally enough 

 those apterous, sloAv-going insects such as Episus, Brachycerus, HipporMnus have obeyed 

 different laws of selection, since they could not mingle with their congeners of other pla- 

 teaux, and it follows that we have such a variety of form and colovu- in districts imme- 

 diately adjoining one another.» Angående dessa djurs lefnadssätt skrifver densamme: 

 »They (the species of Episus) are mostly found in the Karoo; the Karoo is a barren 

 tract of country, formerly a lake, almost waterless and very parched ^vith a reddish soil 

 with Avhich the colour of the insect harmonizes wonderfully. It walks very slowly on 

 the ground, shaws death if it is caught, with the antennas pointed rigidly foi'ward. As I 

 said before, it is very difficult to distinguish it from the soil. It very likely feeds on 

 the numerous dwarfish 'Mesembryanthemums', which form, during the greater part of the 

 year, the only vegetation. Rain has been known not to fall for six years in some places.» 

 Dessa upplysningar om djurens lefnadssätt äro af stort intresse, enär man deraf får en 

 fullständig förklaring på de egendomliga knölar och utskott, som utmärka dem, och som 

 tydligen bidraga till att dölja djuren, då de ligga på marken, görande dem ojemna såsom 

 den. De flesta exemplar, i synnerhet af vissa arter, äro dessutom beklädda af ett öfver- 

 drag af den rödgula jord, på hvilken de lefva. Jag kan ej förklara, huru dessa små jord- 

 partiklar fästas vid kroppen, men säkert är, att de sitta vida bättre fast än om de blott 

 på vanligt sätt skulle hänga vid kroppen. Synnerligen framstående i detta fall äro Episus 

 Erec/ei, inermicollis och brevicollis. Mycket af intresse med afseende på denna skyddande 

 likhet finnes utan tvifvel att upptäcka för den, som är i tillfälle att jemföra dessa djur 

 på olika lokaler. Variabiliteten är isynnerhet inom slägtet Microcerus så stor, att man 

 känner sig förtviflad, då man vill söka finna kännetecken för arternas begränsning sins- 

 emellan. Härom får jag dock hänvisa till de särskilda slägtena. 



