22 CHR. HANSTEEN, DEN MAGNETISKE INCLINATIONS PEEIODISKE FORANDRINGER. 



Ved de af de magnetiske Iagttagelser udledede Epocher slutter altsaa den af Wolf 

 bestemte Periode af Ils Aar for Solpletterne sig nagrmere til disses Minima, end de af 

 Perioden lOs Aar afledede; men de af Declinationsforandringerne udledede Epocher ind- 

 treffe et Aar tidligere, de af Inclinationen beregnede et Aar sildigere, end Epocherne for 

 Solpletterne. Af Oberst Beaufoys Iagttagelser i Bushy Heath imellem 1813 og 1820 

 finder Lamont at et Maximum af den horizontale Magnetnaales daglige Oscillation indtraf 

 i 1817, og af Cassinis Iagttagelser af samme i Paris imellem 1784 og 1788 *) et Maxi- 

 mum i 1786,5, og finder heraf en Bekrseftelse paa Perioden 10s Aar. Dersom altsaa 

 Perioden af IO3 Aar for de magnetiske Variationer er rigtig, saa maae Epochernes Sam- 

 mentrasffen med Epocherne for Solpletterne i dette Aarhundrede blöt vsere tilfaeldig; men 

 er der virkelig en aarsagelig Förbindelse imellem disse Phsenoinener, saa maa man nödes 

 til at antage, at Maximum af Solpletter undertiden kan forskyde sig 2 til 3 Aar. Fort- 

 satte Iagttagelser kunne alene afgjöre denne Tvivl. 



*) Untersuchungen iiber den Magnetismus der Erde. S. 440 — 4 43. 



