OM ÄGGETS LAGE INOM OVARIET HOS DE PHANEHOGAMA VEXTERNA. 9 



återförda till sitt centrala läge. De afvika p;i detta sätt ifrån de öfriga Amentaceerna. 

 der oviila äro epitropa; och möjligen skall man häri se ett nytt bevis för den af Bartling 

 uttalade åsigten om Salicineernas afiinitet med Tamnriftcinece. 



Hos Luzula är placentan basal och ovula apotropa; hos Juncus äro placentorna pa- 

 rietala och ovula till utseendet epitropa. Tänka vi oss placentorna återförda till sitt ur- 

 sprungliga läge, så blifva ovula apotropa hos båda. 



Den synbara olikhet i ställningen af ovula, soin förekommer hos dessa närstående släg- 

 ten och som, vid ett ytterligare påseende, kunde synas försvaga vigten af derifrån hämtade 

 karakterer, blir således, såsom det synes mig, ett nytt bevis för vigten af de karakterer, 

 som hämtas ifrån läget af ovula i förhållande till placentan. Öfverallt bibehåller ovulum 

 sitt läge till placentan, huru än denna under ovariets utveckling till sitt läge förändras. 

 Om placentan är parietal, eller den genom carpellens inböjning blir central (t. ex. hos 

 olika Cistinece), bibehåller dock ovulum sitt läge i förhållande till placentan. 



Hos somliga familjer, hvilkas ofta olika afdelningar möjligen snarare äro att betrakta 

 som analoga utvecklingsstadier af olika serier, än som verkliga delar af en och samma 

 familj — t. ex. Euphorbiaceer, Bixaceer, Tiliaceer, Rosaceer o. s. v. — hafva deremot ovula 

 ofta en olika ställning hos de olika afdelningarna. Så skiljer sig Buxus och dess sam- 

 slägtingar (Simmondsia etc), så väl som Pachysandra, från de öfriga Euphorbiaceerna ge- 

 nom apotropa ovula; Bixa och Prochia hafva epitropa ovula, under det Flacourtiacece synas 

 hafva apotropa eller heterotropa; Triumf etta och Corchorus med epitropa ovula närma sig 

 Euphorbiacece, under det Tiliacece verce hafva apotropa ovula, såsom Malvaceerna; Drupacece 

 hafva epitropa, Pomacece apotropa ovula o. s. v. 



Flera familjer, hvilkas olikhet man liksom anat, men som man i brist på någon be- 

 stämd karakter ofta förenat med andra, blifva genom det stundom olika utvecklingssättet 

 af ovula klart åtskiljda. Så skiljde redan Jussieu, med den siareblick som man så ofta 

 träffar i hans Genera, Rhinantkacece ifrån Scrophularinece ; sednare systeinatici, som förgäfves 

 efterspårat en karakter för deras åtskiljande, förenade dem åter; olikheten af ovula — 

 de förra hafva epitropa ovula, de sednare apotropa eller oftast heterotropa — synes gifva rätt 

 åt den JussiEUska åsigten. I brist på någon bestämd karakter förenar Lindley i sitt 

 sednaste arbete Globulariece och Selaginece ; att. de icke höra tillsamman torde ovula visa, 

 hvilka äro apotropa hos Globulariece, epitropa hos Selaginece. Hippocastanece förenas jem- 

 väl med Sapindacece ; men Sapindacece hafva apotropa ovula, Hippocastanece epitropa. Man 

 skall förgäfves i Magnoliaceernas och Dilleniaceernas diagnoser, så som de lemnas af 

 våra nyaste systematici, söka någon bestämd karakter för deras åtskiljande; ty ?>- eller 

 5-talet kan väl svårligen anses såsom en sådan, då hos Ranunculaceerna, som anses stå 

 de förra så nära, man finner både 3- och 5-taliga blommor. Det olika läget af ovula visar 

 deremot en stor åtskillnad emellan Magnoliaceer och de Dilleniaceer jag haft tillfälle un- 

 dersöka. Ovula äro apotropa hos Magnoliacece, men epitropa hos Hibbertia etc. Men 

 deremot synas några till Dilleniacece räknade slägten (Wormia m. fl.), hvilka dessutom 

 genom sina stipler närma sig mera Magnoliacece, böra öfverflyttas till dem. Adoxa, om 

 hvars plats i systemet man haft så olika åsigter, kan icke höra till Aruliacece, emedan den 

 har apotropa ovula, under det ovula äro epitropa hos Araliacece och Umbelliferce. Man har 

 förenat Oleacece och Fraxinece af brist på någon bestämd karakter för deras åtskiljande; 



K. Vet. A N...P. Ilandl. B. 2. N:o 1. 2 



