8 J. G. AGAEDH, 



bildadt, så visar sig, åtminstone hos Rcqristrum, fig. 6, att det uppstigande ovulum 

 icke utgår ifrån samma placenta som det hängande. Det utgår fastmer epitropt ifrån 

 den motsatta sidan med raphe (uppstigande på den yttra sidan), men skjutes vid dia- 

 pforagm a-bildningen emot den motsatta sidan, så att då diaphragmat är fullbildadt ser det 

 ut som ovula hade sin fästpunkt vid samma sida. I stället för att utgöra ett undantag, 

 blir således det öfra ovulum hos Rapistrum ett nytt bevis för ett enahanda utvecklings- 

 sätt af ovula inom samma familj. 



Hos Tamarim äro ovula uppstigande apotropt ifrån en placenta basalis; raphe vändes 

 nemligen inåt emot ovariets ideala axel och micropylen utåt och nedåt. Hos Myricaria 

 äro deremot placentorna parietala och ovula epitropa. Men hos Tamarix äro de öfversta 

 och innersta ovula på placentan de först utvecklade, och utvecklingen af nya ovula fort- 

 går nedåt på den convexa placentan; hos Myricaria äro deremot de nedersta ovula de 

 först utvecklade, och utvecklingen fortskrider nedifrån uppåt. Förklaringen af dessa olik- 

 heter torde ett annat exempel lemna. Hos Punica finnes, som bekant är, en högst egen- 

 domlig frukt. Den har nemligen, enligt Gäktner, liksom en öfra och en nedra våning; i 

 den förra vända sig fröen inåt, i den sednare utåt. Enligt Don är frukten ett enrum- 

 migt bär, oregelbundet urholkadt i talrika loculi. Men, säger Lindlet (Veg. Kingd. p. 

 735), det är tydligt, att denna beskrifning på frukt afviker allt för mycket ifrån de er- 

 kända lagarne för fruktbildningen; han förklarar i stället att frukten hos Punica bildas 

 af 2:ne olika verticiller af carpeller; 3 eller 4 omgifva axeln och äro ställda i bottnen af 

 calyx-tuben; 5 — 10 omgifva dessa och vidhänga öfra delen af calyx-tuben. Placentorna 

 af dessa carpeller sammanvexa oregelbundet med bakre och främre delen af deras loculi 

 och gifva derigenom åt fröens ställning det oregelbundna läge, som de hafva i granatfrukten. 

 Emot denna Lindleys förklaring kan göras den anmärkning, att den dels aldeles icke för- 

 klarar det olika läget af ovula i de öfra och de nedra rummen, dels att carpellerna knappt 

 kunna sägas vara ställda i verticiller, enär tvärsnitt på olika höjd af ovariet visa ett olika 

 antal ruin. I sjclfva verket torde förhållandet vara hos Punica som hos Calycanthus ; 

 carpellerna äro ställda på en concav disk. Genom en centrifugal utveckling i bottnen 

 skjutas de yttersta småningom uppåt efter samma lag, som åt ett på en punkt hamradt 

 metallbleck ger detta en mer och mer concav yta, och de ursprungligen yttersta delarne 

 blifva de öfversta. De carpeller, som motsvara de nedersta på ett convext receptaculum, 

 blifva alltså de öfversta hos Punica; den sidan, som i deras ursprungliga läge var inåt 

 vänd, blir vid denna så att säga glidning uppåt kanten af den concava disken utåtvänd; 

 ventral-sidan af carpellen vetter alltså inåt i de carpeller, som hafva sitt ursprungliga läge, 

 men utåt i de uppskjutna, och följaktligen måste placentorna jemväl visa denna olikhet. — 

 Hvad som sker med carpellerna hos Punica, detsamma föregår med placentorna hos Myri- 

 caria; ifrån den basala placentationen hos Tamarix glida placentorna hos Myricaria genom 

 en centrifugal utveckling uppåt ovarii-väggarna; de ovula som äro öfverst och innerst hos 

 Tamarix motsvaras af de nedersta hos Myricaria; tänka vi oss de till useendet epitropa 

 ovula hos Myricaria återförda till sitt typiska läge, skulle de vara apotropa, såsom de äro 

 det hos Tamarix. 



Samma utveckling föregår, om jag icke misstager mig, hos Salix; de till utseendet 

 epitropa ovula, ställda på parietala placentor, blifva apotropa om man tänker sig dem 



återförda 



