OM ÄGGETS LÄGE INOM OVARIET HOS DE PHANEROGAMA VEXTERNA. 7 



tropt, på den öfra då det är apotropt; det hängande bar raphe på yttra sidan då det är 

 apotropt, på den inra då det är epitropt. Exempel på epitropa ovula visa fig. 1 — 7; på 

 apotropa fig. 8 — 11. 



I ovark-r som hafva talrika ovula kunna dessa antingen alla vara epitropa (Resedacece, 

 Violariece, Loasecé), eller alla apotropa {Pnmulacece, Papaveracece); men i allmänhet är 

 detta mera sällsynt. Det vida vanligaste är, att ovula vända sig i olika riktningar; de 

 öfra ovula äro epitropa, de nedra apotropa, de medlersta, som då vanligen äro horizon- 

 tella, vända sig åt höger och åt venster ifrån den medellinea, der carpellens inböjda kan- 

 ter möta hvarandra. Jag föreslår för denna ställning af ovula benämningen lieterotropi. 

 Exempel på heterotropa ovula lemna fig. 14, 15, 18 — 20. 



Man må icke föreställa sig. att detta sednare förhållande skulle antyda en regel- 

 löshet i läget af ovula inom de mångfröiga ovarierna. Tvertom visar hvarje blick inom ett 

 dylikt ovariuin den mest förvånande regelbundenhet i deras vändning, allt efter den olika 

 plats de innehafva. Hos en Papaver eller en Nymphcea, en Cactus eller Solanum, skall man 

 knappt finna ett tillfälligt undantag ifrån den ställning man för hvar och en finner 

 vara lag. 



Man kunde härvid tänka sig, att den heterotropa ställningen af ovula vore den nor- 

 mala, och att epitropa eller apotropa ovula endast vore en genom abortus, eller rättare 

 genom icke-utveckling af vissa af en niångfröig placentas ovula uppkommen modifikation 

 af den förra. Ett stöd för denna åsigt kunde man möjligen söka deruti, att ovariet i de 

 flesta fall bildas genom carpellblad, hvilkas invikna kanter böja sig ifrån hvarandra uppåt 

 och nedåt, åt höger och åt venster och bära ovula i motsvarande olika riktningar på 

 dessa kanter. Om a och b äro kanterna nedifrån och uppifrån samt c och d kanterna 

 från höger och venster, så bäras ovula af alla på samma sätt (apotropt) med hänseende 

 till deras utgångspunkt. Tänkte man sig de ovula som bordt utvecklas ifrån kanterna 

 a, c och d icke utvecklade, så kom ovariet att innehålla epitropa ovula, vare sig att 

 dessa efter som utrymmet medgaf inom ovariet böjde sig uppåt eller hängde nedåt; tänkte 

 man sW åter inea ovula utvecklade ifrån kanterna b, c och d så blefve alla de utvecklade 

 ovula apotropa, Tänkte man sig åter alla kanterna äggbärande, så uppkom heterotropien. 

 Att detta likväl icke vore en riktig åsigt, bevisas kanske lättast af de ovarkr, som hafva 

 en placenta centralis, uppstigande från bottnen och med öfra ändan ursprungligen fri; i 

 det migra af dessa hafva epitropa ovula {Euphorbiacece, fig. 1), andra apotropa {lli- 

 cinece, fig. 8), hvilket icke vore möjligt, om icke ett ursprungligt olika utvecklingssätt 

 gifvit ett olika läge åt dessa ovula, 



Jag tror mig således berättigad antaga, att epitropi och apotropi uttrycka ur- 

 sprungligen olika typer; och då verkligen naturliga familjer hafva ovula, så vidt min er- 

 farenhet räcker, konstant utvecklade än på det ena, än på det andra sättet, torde det äf- 

 ven på praktisk väg kunna bevisas, aty denna olikhet i dessas läge torde äga en hög be- 

 tydelse för systematiken. 



Det kunde synas som några till en del redan kända förhållanden talade emot detta 

 enahanda utvecklingssätt af ovula inom samma familj. Hos Oruciferce finnas sålunda i all- 

 mänhet hängande epitropa ovula. Men en del slägten, helst de som hafva siliquan delad 

 genom diaphragmer, hafva stundom de öfra ovula uppstigande och till utseendet apotropa. 

 Undersöker man likväl ovariet tillräckligen tidigt och innan diaphragmat ännu är färdig- 



