OM ÄGGETS LAGE INOM OVARIET HOS DE PHANEROGAMA VEXTERNA. 5 



sition med placentan, derifcån foecundationen verkställes. Han citerar exemplet af Myo.- 

 surus för att visa, att om ovulum hade sin normala ställning skulle micropylen vara mest 

 aflägsnad ifrån det ställe, derifrån foecundationen försiggår. Hos Rhanmus skulle den 

 breda ventrala funieulus tydligen vara ett hinder för impregnationen. Gray följer vidare 

 Bennet ända derhän, att han tydligen afritar raphe på insidan af ovula hos Rhamnece, 

 oaktadt, som jag tror, den öfverallt finnes på utsidan, såsom Brongniart längesedan upp- 

 <nfvit. Hvad förklaringen af Myosurus beträffar, så torde det nästan med lika skäl kunna 

 påstås, att genom resupinationen befruktningen snarare försvåras än underlättas. 



Möjligen skulle man af R. Browns uppgifter om det olika läget af raphe hos de 

 verkliga Caprifoliacece och de slägten, med hvilka dessa förut varit sammanförda, kunna 

 draga" den slutsats, att han antagit, att raphe kunde hafva ett olika typiskt läge i afseende 

 på ovulum. Skulle detta då verkligen varit hans mening, sa har han icke haft lyckan 

 att vara förstådd af sina efterföljare. Brown uttrycker sig nemligen (Wallich Pl. As. 

 Rar., Abelia) väl tillräckligen tydligt med afseende på de verkliga Caprifoliaceerna, der 

 han säger raphe i det hängande ovulum finnas på utsidan; men hvilka med Caprifolia- 

 ceerna dittills sammanförda slägten, som skulle hafva ovulum vändt på olika sätt, namnes 

 af honom icke. Emellertid tillämpar Endlicher detta så, att raphe hos Sambucece skulle 

 i det hängande ovulum förekomma på den inra, placentan åtvända sidan, men på den 

 yttra hos Lonicerece. Undersöker man likväl förhållandet, så visar sig, att hos Sambucece, 

 så väl som hos Lonicerece, raphe är på den yttra sidan. 



Så vidt jag observerat är detta det enda ställe, der Endlicher gjort bruk af raphes 

 läge som karakter. Huru liten vigt han lagt derpå synes ibland annat deraf, att han 

 hänfört sitt nya slägte Plösslea till Sapindaceerna, oaktadt hans egna analyser visa, att 

 raphe der är i ett helt annat läge till fröet än hos de verkliga Sapindaceerna. Också hafva 

 nyare undersökningar, fastän med andra skäl, redan ådagalagt, att Plösslea icke har sin 

 rätta plats bland Sapindaceerna. Emellertid har det anförda stället hos Endlicher i så 

 måtto en betydelse, att han, så vidt jag observerat, är den förste som tydligen angifvit, 

 att läget af raphe beror af äggets utvecklingssätt. Han säger nemligen om Sambucece att 

 ovula skulle vara extrorsum anatropa, hos Lonicerece introrsum anatropa. Oaktadt användt 

 på ett icke passande exempel, innebär uttrycket tydningen af de 2:ne hufvudtyper i utveck- 

 lingssättet af ovula, som förekomma hos phanerogamerna. 



Det är nemligen genom Mirbels och sednares undersökningar tillräckligen kändt, 

 att hvarje ovulum är till en början atropt, men vanligen genom en böjning af funieulus, 

 eller en starkare utveckling af den ena sidan, öfvergår till hvad man kallat ovulum ana- 

 tropum, campylotropum o. s. v. Denna böjning kan nu ske antingen uppåt eller nedåt, åt 

 höger eller åt venster, och raphe måste derefter få ett olika läge i det utvecklade ovulum; 

 sker böjningen eller utvecklingen nedåt ifrån funieulus, så får raphe i det uppstigande 

 ovulum sin plats på den inra, placentan åtvända sidan; i det horisontella på den öfra, och 

 i det hängande ovulum på den yttra sidan; sker böjningen deremot uppåt, så kommer 

 raphe i det utvecklade uppstigande ovulum att synas på utsidan, i det horisontella 

 på undra sidan, i det hängande på den inra, placentan åtvända sidan. Man jemföre 

 fig. 1—21. 



Lika tydligt, som man a priori kan sluta sig till dessa olika lägen för raphe, lika 

 lätt är det att uppsöka motsvarande exempel derpå i verkligheten. Hos Umbelliferce, 



