4 J. G. AGAEDH, 



att radieulans läge i afseende på pericarpiet har en vida högre betydelse såsom syste- 

 matisk karakter än förhållandet till hilum, i det en micropyle supera eller infera förut- 

 sätter en väsendtlig skillnad i medlen för öfver nyttan de af det foecunderande ämnet. 

 Han tillägger, att micropylen ofta behåller sin ställning till ovariet, oaktadt den relativa 

 ställningen till hilum förändras, t, ex. hos Urticeernas än upprätta än hängande frö. — 

 Innebär uttrycket radicula vaga att fröen skulle äga en regellös ställning, så får man dock 

 icke deraf sluta att detsamma gäller om ovula; dessa äro fastmer ordnade med den mest 

 förvånande regelbundenhet och micropyle-mynningen har sin för hvarje ovulum bestämda 

 plats i afseende på ovariet. Hvad åter det BRONGNiARTska påståendet vidkommer, så, 

 oaktadt i allmänhet och till en viss grad riktigt, motsäges det dock af Browns längesedan 

 bekantgjorda observationer öfver fröens olika läge hos olika Evonymiis-nrter, i det några 

 hafva upprätta, andra hängande ovula med motsvarande förändradt läge af micropylen. Att 

 ett liknande förhållande äger rum hos olika Ranunculaceer känner inan äfven (cfr. Schlei- 

 den Beitr. och A. Gray Gen. Flor. Bor. Amer.); och Pjlanchon (Hook. Ieon. tab. 709) an- 

 märker detsamma hos olika Ochnaceer. Man antager i dessa fall att ovulum, då det icke 

 haft utrymme att uppresa sig i ovariet, måst böja sig nedåt, och som ett bevis härför 

 anför man, att raphe i dessa fall är dorsal, d. v. s. att raphe, som i det uppstigande fröet 

 finnes på den inra, placentan tillvända sidan, blir i det hängande på den yttra, placentan 

 frånvända sidan. Så riktig denna förklaring är, så besynnerligt måste det förekomma, att 

 man, med den för ögonen, icke fästat sig vid de olika ställningar raphe har hos olika frön. 

 I sjelfva verket har R. Brown — här som annars ofta den förste att uttala all- 

 männa lagar — påstått, att raphe regelrätt alltid är inåtvänd emot placentan ocli att de 

 fall der detta icke är förhållandet äro att anse som mera synbara än verkliga undantag, 

 uppkomna genom ovuli resupination. Planchon, som antar den BnowNska förklaringen 

 {Ann. des Se. Nat. III. Vol. 3. p. 281 noten), gör, för att förtydliga den, följande jem- 

 förelse: För att förstå denna resupination föreställom oss en knif i upprätt ställning, så 

 att ryggen af knifbladet vänder mot höger, och eggen mot venster. Om man hop- 

 fäller knifven, så beskrifver knifsbladet en halfcirkel, dess rygg blir vänd mot venster 

 och eggen mot höger. På samma sätt blir raphe, som i det upprätta ovulum finnes på 

 insidan, i det resupinerade på den yttra. Ifrån den allmänna lagen skulle alltså dessa 

 resupinerade ovula blott göra ett synbart undantag. A. Brongniarts observationer pä 

 Rhamneerna, der raphe uppstiger på den yttra sidan af det upprätta ovulum, försöker 

 Bennet (Horsfield Pl. lav. rar. p. 131) förklara genom en vridning af funiculus, hvari- 

 genom raphe, som ursprungligen fanns på den inra sidan, vridits till den yttra. Han anger 

 sig hafva sett raphe i dessa olika ställningar hos åtskilliga Rhamneer; besynnerligt nog' til- 

 lägger han — som just söker bevisa det BROWNska antagandet om raphes läge — att lian 

 observerat samma vridning hos Ilex och Prinos, hvilka hafva hängande ovula och som så- 

 ledes, enligt den BROWNska läran om resupinationen, skulle tyckas undergå 2:ne olika 

 förändringar, hvarigenom man nästan tvingas till tron, att raphe ursprungligen varit 

 på utsidan. 



Om Bennet, enligt hvad han tillägger, fann det svårt att gissa meningen med denna 

 displacering af ovulum, så har A. Gray {Gen. FL Bor. Amer.), som både vid art. Ra- 

 nunculacew och Rhamnece återkommer till frågan, ingen svårighet att förklara meningen 

 ined denna vridning; den vore nemligen nödvändig för att sätta micropjden i justa-po- 



