22 C. J. SUNDEVALL, 



äldre samlingar, från 1790 — 1800-talet, hafva ägt prof på den anförda industrien att sälja 

 konstgjorda foglar. Riksmuseum i Stockholm har ägt flera, som hitkommit med den be- 

 tydliga Paykullska samlingen, och som uppenbart blifvit köpta i Paris, tillhopa med många 

 arter af Le Vaillant från Sydafrika, af Perrein från Malimbe o. s. v. (se t. ex. n:o 286). 

 De flesta hafva blifvit förstörda i den mån de blifvit upptäckta, men ett par återstå så- 

 som kuriositeter. 



Vidare är det tydligt att L. V. uppsökt alla de fogelarter, som af Brisson, Buffon 

 m. fl. äldre författare uppgifvas vara från Sydafrika, samt att han utan vidare under- 

 sökning antagit dem alla såsom sådana, och tillfogat att han sjelf funnit dem der, utan 

 att märka att den äldre uppgiften stundom var origtig. Fordom hände nämligen ofta, 

 liksom ännu någon gång, att naturalier från Indien, China, Australien o. s. v. fördes med 

 ett fartyg till Cap och med ett annat derifrån till Europa; eller att det från Indien m. in. 

 hemseglande fartyget lade till vid Cap och således sednast kom derifrån. Dessa samlingar 

 såldes nu i Europa, och blefvo genom ofullständiga uppgifter ansedda för capska. Endast 

 på detta sätt kan jag förklara L. V:s uppgift att han i Sydafrika funnit Pycnonotus hse- 

 morrhous och P. aurigaster (n:o 107: i och 2) samt flera andra arter. Vid den förstnämnda 

 anför han sjelf att han fått samma art från Indien. Det var ej underligt att Brisson, 

 som gjorde alla sina beskrifningar uti den Réaumurska fogelsamlingen, blef på detta sätt 

 narrad af origtiga uppgifter, samt att Buffon och Linné blefvo narrade af sin föregån- 

 gares fel; men att L. V. med en ny osanning bekräftade felet är oförlåtligt. Genom 

 fogelexemplar, som han sjelf fått med origtiga uppgifter, hafva sannolikt bans Bacha (n:o 

 15) från Java, Azur (n:o 153) från Indien, in. fl. fått en plats bland Oiseaux d'Afrique. — 

 Utan tvifvel erhöll han äfven af andra personer, tämligen dåliga ritningar af helt vanliga 

 capska arter, hvilka han ej igenkände, utan utgaf för nj'a, med det vanliga tillägget: att 

 han sjelf funnit dem; och det är på detta sätt jag anser mig kunna förklara tillkomsten 

 af hans Col d'or (n:o 119) och sannolikt några flera, ännu tvifvelaktiga. Allmänt känd 

 är den förderfliga oreda som Latham infört i ornithologien genom den mängd af fogel- 

 ritningar frän Indien och Australien, som han beskrifvit och benämnt, isynnerhet i sitt 

 Suppl. 2:dum, och det är beklagligt att mången ännu i dag befattar sig med att beskrifva 

 figurer af föga märkvärdiga arter, hvilkas original man ej känner, blott för att fä den 

 äran att hafva gjort en upptäckt eller gifvit ett namn. — Ytterligare finner nian lätt af 

 L. V:s arbete, att han i Afrika sett åtskilliga foglar, som han sannolikt ej kunnat få, eller 

 att han erhållit dem, men ej hemfört exemplaren, antingen emedan han ansett dem för 

 allmänna europeiska arter och ej velat göra sig besvär med deras prseparerande, eller 

 emedan exemplaren blifvit af mal m. m. förstörda. Efter hemkomsten har han erhållit 

 foglar, i hvilka han trott sig igenkänna dem som han sett i Afrika, och utan vidare un- 

 dersökning antagit denna mening för god. På detta sätt kan man begripa tillkomsten af 

 hans figurer och beskrifningar af en mängd arter, såsom Blagre, n:o 5; Aeoli, n:o 31; de 

 flesta af Ugglorna o. s. v. — Såsom allmän regel kan man antaga, att alla de foglar L. 

 V. säger sig blott hafva träffat under flyttning i Namaqva- och Cafferlandet, äro icke 

 sydafrikanska arter och att alla de, ofta roande och väl berättade omständigheter, som 

 anföras om deras erhållande, äro rena dikter. Se t. ex. n:o 90, 95: 1, 2; 96; de flesta 

 arterna från Madagaskar o. s. v. 



Efter dessa allmänna anmärkningar öfvergår jag till den speciella framställningen af: 



