J_/å de kristallgestalter, hvilka olika kemiska föreningar antaga, äro karakteriserade af 

 ganska beständiga, rent geometriska, oftast såväl till sin storlek som beskaffenhet mycket 

 väl kända egenskaper, så skulle man tycka att ett fullständigt utrönande af lagarna för 

 dem ej borde vara förenadt med altför stora svårigheter, och att man om en gifven, 

 under kända förhållanden uppkommen, kemisk förening på förhand borde kunna säga, i 

 hvilket system den bör kristallisera och med hvilka axelförhållanden. Detta är dock ännu 

 så långt ifrån fallet, att man icke ens har någon fullständigare kännedom om, hvilken 

 likhet i den slökiornetriska sammansättningen betingar en likhet i kristallgestalten. En del 

 mineraloger och kemister anse t. ex. ämnen vara kristallografiskt isomorfa, hvilka icke 

 äga den ringaste likhet i sin stökiometriska byggnad, och förklara denna isomorfi härröra 

 deraf, att dessa ämnens molekylar-volumer äro nära lika eller nära enkla multipler af 

 hvarandra. För andra åter synes påståendet, att likhet i volum skulle betinga likhet i 

 form, föga sannolik, och de anse derföre att likheten i tvenne ämnens kristallgestalter, så- 

 vida den ej, såsom ofta torde vara fallet, är något alldeles tillfälligt, alltid måste grunda 

 sig på någon, om också hittills ej utredd, öfverensstämmelse i ämnenas stökiometriska 

 sammansättning. För att bidraga till afgörandet af dessa och åtskilliga andra hithörande 

 frågor, torde ett försök att utreda de vigtigaste fall af isomorfi och dimorfi, som före- 

 komma inom de i kristallografiskt och kemiskt hänseende närmare kända föreningar, ej vara 

 utan intresse. 



Litteraturen i afseende å de i våra laboratorier framställda ämnens kristallformer 

 har hittills varit spridd i talrika vetenskapliga tidskrifter, och har derföre, utan ett mycket 

 mödosamt arbete, varit föga tillgänglig. Denna brist är dock på sednare tider afhjelpt 

 genom Rammelsbergs sammanställning af alla hittills gjorda iakttagelser i den kristallo- 

 grafiska kemin'), och den så att säga materiella grunden för utrönandet af sjelfva grund- 

 lagarna i kristallografin har sålunda blifvit samlad. De flesta i det följande förekom- 

 mande uppgifter om ämnens kristallförhållanden äro tagna ifrån nämnde arbete, äfvensom 

 de derstädes förekommande beteckningarne af axlarna bibehållna. Uppgiftenia i afseende 

 å mineraliernas kristallformer grunda sig åter merendels på Millers och Hausmanns kända 

 handböcker i Mineralogin. 



Vid de i det följande anförda isomorfa grupper angifves: I det hexagonala och 

 tetragonala systemet: ämnet, den till jeinförelse valda formen, horisontala axelns förhål- 

 lande till hufvudaxeln i denna form, lutningen af pcc till oopoo (i det tetragonala) eller 



') C. F. Rammelsberg: Handbuch der krystallographischeh Chemie, Berlin 1855, och Die Neuesten Forschungen 

 in der krystallographischen Chemie, Leipzig 1857. 



o 



