OM KRISTALLOGRAFISKA ISOMORFIN OCH DIMORFIN. 5 



ensstämmelse gör den kristallografiska isomorfin högst sannolik, användt mera invecklade 

 axel-coefficienter än f och f. Afven vid begagnande af så enkla multipler, kan man na- 

 turligtvis stundom framvisa en skenbar isomorfi emellan ämnen, hvilkas kristallformer icke 

 hafva någon inre gemenskap, och läran om isomorfin måste derföre, så länge inan ej lyc- 

 kats närmare utforska kropparnas inre molekylarförhållanden, blifva ganska osäker och 

 vilkorlig. 



I. Enkla ämnen. 



a) Reguliära. Större delen af de enkla ämnen, hvilkas kristallgestalt är närmare un- 

 dersökt, kristallisera i det reguliära systemet, nemligen: 



Cu, kg, Au, Hg, Pt'), Pd'), Ir'), Fe, K, Na, Cd, Pb, P, C 2 ), Si. 



b) Hexagonala. Några, isynnerhet elektronegativa metaller kristallisera i det hexa- 

 gonala systemet och bilda en, hufvudsakligast af G. Rose undersökt, isomorf grupp: 



£i . . . r . . . 1 : 1,3035 . . . 142°30' ... G. Rose. 

 S-b . . . r . . . 1 : 1,3068 . . . 142°35' ... G. Rose. 

 As ... r ... 1 : 1,4025 . . . 144°31' ... G. Rose. 

 Te ... r ... 1 : 1,3295 . . . 143°3' .... G. Rose. 

 Möjligen torde till denna grupp äfven höra Zn, Pd'), Ir'), Os'). För IrOs"har man: 

 IrOs". . . r . . . 1 : 1,4105 . . . 144"40' ... G. Rose. 



c) Tetragonala. I det tetragonala systemet kristallisera, enligt hvad man hittills kän- 

 ner, blott tvenne enkla ämnen, och dessa äro, såsom de Sella anmärkt, fullkomligt iso- 

 morfa, nemligen: 



Sn. . . . p . . . . 1 : 0,3857 . . . 111° 6', . . . Miller. 



B . . . . poo . . . 1 : 0,4081 . . . 112H2' . . . Wöhler och Deville. 



d) Rhombiska och Monoklinoedriska. Antager man vid selen, att den monoklinoedri- 

 ska grundoktaedern skulle bildas af Mitscherlichs +p och — 2p, så erhåller man för detta 

 ämne en grundform, som visserligen tillhör det monoklinoedriska systemet, men dock tem- 

 meligen nära öfverensstämmer med det rhombiska svaflets p2. Det tyckes således, som 

 om de på våta vägen, ifrån en lösning i svafvelkol erhållna, monoklinoedriska kristallerna 

 af selen skulle vara isomorfa med de, bland annat äfven från en lösning i svafvelkol er- 

 hållna, rhombiska kristallerna af svafvel. Nära denna grundform kommer äfven jods p, 

 grafitens ± p$ äfvensom pi af den utaf Cooke i kristaller erhållna legeringen utaf antimon 

 och zink. Man har nemligen: 



S') p2 1 : 1,6206 : 1,8967 .... 90"0'. . . . 148°19'. . . . 152"12'. . . . Mitscherlich. 



Se ... . +p; -2p. . 1 : 1,6208 : 2,0695 .... 89°26'. . . 148°20'. . . . 154" 13'. . . . Mitscherlich. 



I p 1 : 1,5051 : 2,0550 .... 90°0'. . . . 146"24'. . . . 154"3' Mitscherlich. 



Zn 2 S-b . . p* 1 : 1,5218 : 1,9200 .... 90°0'. . . . 146°41'. . . . 152° 29'. . . . Cooke. 



C 3 ) . . . . ± p| 1 : 1,5267 : 2,1207 .... 88"14'. . . 146 n 46'. . . . 154°45' A. Nordenskiöld. 



') Förmodligen dimorf. 



') Dimorf. 



3 ) Dimorf. En del mineraloger anse grafiten kristallisera i det hexagonala systemet. 



