22 A. E. NORDENSKIÖLD, OM KRISTALL. ISOMORFIN OCH DIMORFIN. 



Såväl Danas egna exempel, som de, hvilka ofvanföre anföras, tyckas således tydli- 

 gen visa, att en likhet i kristallformen ingalunda betingar en likhet i atomvolumen. Der- 

 emot är det en känd och med erfarenheten fullkomligt öfverensstämmande sats, att om i 

 en gifven kemisk förening ett ämne ersattes af ett annat med ungefär samma molekylar- 

 volum, den nya föreningen merendels föga förändras såväl till kristallform som molekylar- 

 volum. Vackra exempel härpå lemna åtskilliga natron- och silfversalter, hvilkas kristall- 

 former, till följe af den utan tvifvel alldeles tillfälliga likheten i natronets och silfrets 

 atomvolumer, mycket nära öfverensstämma, oaktadt den fullkomliga olikheten i dessa äm- 

 nens öfriga kemiska egenskaper. 



I ofvan anförda afhandling framkastar Dana vidare den förmodan, att tvenne äm- 

 nen kunna vara alldeles olika i afseende å sina spjelkningsförhållanden och dock vara 

 isomorfa. Denna åsigt delas äfven af Brooke och torde enligt all sannolikhet vara riktig. 

 Skulle man nemligen fullständigare känna ett ämnes molekylarförhållanden, så blefve det 

 ett vanligt variationskalkyls problem, eller, då erfarenhet ger vid handen att genomgångs- 

 ytorna alltid äro plana, ett vanligt minima-problem, att söka den eller de plana ytor, 

 som motsvara ett minimum för cohesion, d. v. s. ett ämnes spjelkningsytor '). Då några 

 af ämnets molekylar-konstanter förändras genom en partiel förändring i den kemiska sam- 

 mansättningen, så är det åtminstone möjligt, att äfven läget af dessa ytor för minimum 

 af cohesion förändras, och man kan öfver hufvud taget ej inse, att desamma skulle hafva 

 något omedelbart sammanhang med grundformen. 



Brooke har sökt visa, att alla ämnen, som höra till ett och samma kristallsystem, 

 kunna hänföras till närstående grundformer. Genom användandet af tillräckligt inveck- 

 lade coéfficienter kan man naturligtvis bringa hvilka axelförhållanden som helst att öfver- 

 ensstämma, men dermed är icke bevisadt att detta konstgjorda öfverensstämmande verk- 

 ligen motsvarar en naturlag. Man kan likväl ej neka att just inom det hexagonala sy- 

 stemet, hvarest Brooke sökt genomföra sin åsigt, ofta en märkvärdig likhet eger rum 

 i kristallgestalten utaf ämnen, hvilka i kemiskt hänseende äro vidt åtskilda. 



') De ytor, hvilka motsvara ett minimum af cohesion och icke iiro plana, betinga naturligtvis beskaffenheten af 

 ett ämnes brott-yta. 



