ilO MATS WEIBULL, KEN/OLS OCH TOLUOLS MONOSULFONFÖRENINGAR. 



har anförts, dels att antalet atomer är lika — CaCOg och NaNO,, — dels ock att, som 

 SÉNARMONT visade, kristaller af calcit, införda i en mättad lösning af natron salpeter, fort- 

 växa så, att de afsatta ■ealpeterkristallerna hafva samma orientering som kalkspaten. Att 

 mol. af olika substans kunna pil ett regelbundet sätt påverkas af andra är visserligen 

 konstateradt, såsom vid förväxning af staurolit (FeO, 2Al2():,, SSiO,) med kyanit (AlgO^jSiOi,), 

 af rutil (Ti(32) med järnglans (FesjO,,) eller calcit (CaCOJ med kvai'ts (SiOg), men här kan 

 ej vara tal om isomorfa föreningar. -Vf dvlik art äro väl ock de regelbundna förväxnin- 

 garne af natronsalpeter på calcit. 



En dylik, som mig synes, något cnsidiii uppfattning af isomortin är särskildt för- 

 anledd däraf att bland de allmännaste mineralgrupperna (fältspater, pyroxener och amti- 

 boler m. fl.) otvetydigt isomorfa blandningar föreligga, däi' de olika blandningsdelarne 

 synas ega helt olika sammansättning. Emellertid känner man visserligen de flesta mine- 

 rals empiriska formel, men i flertalet fall alls intet om deras rationela. Orsaken ligger, 

 som bekant, i mineralkomplexernas beständighet; omsättningar och substitutioner af det 

 slag hvaraf den moderna kemien pa andra områden för utforskandet häraf betjänar sig 

 äro här ej möjliga att åstadkomma. Alltså kunna stora analogier i sammansättning (struk- 

 turformeln) föreflnnas utan att den ciiklasfc formeln visar dem. Visst är att vid föreningar 

 med stor molekvd, — och hit höra helt visst de flesta silikater — utbytet af en radikal mot 

 en aiuian likvärdig i jämförelsevis ringa mån inverkar på hela komplexens egenskaper, 

 äfven om de respektive radikalerna, sådana de i enkla föreningar visa sig, äro högst 

 olika. Ett dylikt exempel lemnas i det följande, där ett salt af benzoesyran jämföres med 

 motsvarande af benzolsulfonsyran, tvänne syi-or af hvilka den ena är ett derivat af kol- 

 syran den andra af svafvelsyran (sid. 60). 



Anorthitens isomorfi med albit iir af ingen bestridd. Emellertid är den kemiska 

 sammansättningen tydligen afvikande — det föi-ra är ju ett Jiiovio-silikat, det senare ett 

 fr/-silikat. Fördubblar man emellertid enligt Tschekmaks förslag anorthitformeln och 

 skrifver sammansättningen rent empiriskt, så framträder en i ögonen fallande analogi; 

 skilnaden emellan dessa fältspater blir, som vidstående formler visa, att gruppen (CagAlj) 



är utbytt mot den likvärdiga (Na^Sio) eller kanske riktigare radikalerna (CagO, Al^O.,) mot 



de likvärdiga (Na,, Si^O,,): 



Cag Alg Alg Si^Oig anorthit 



Na, Si, AL Si,Oi„ albit. 



Då vi emellertid, som nämdt, intet känna om ifrågavarande föreningars rationela 

 formel, blir hvarje ffirsök att visa konstitutionsanalogien behäftadt med en allt för stor 

 osäkerhet. — Helt annat med de iiomologa kolvätena och deras tallösa substitutions- 

 pi"odukter. Deras konstitution låter sig, om ock först genom en scTie mödosammn försök, 

 utforskas, och tager man på måfå tvänne föreningar låter sig den ena genom substitution 

 ur den andra härledas. 



De oiyaniska ft)reningarna äro till följd häraf långt tacksammare, då det gäller att 

 sätta den yttre formen i jämförelse med den kemiska strukturen. Det var Groth') för- 



1) Pogg. Ann. 141, 31 och Monatsb. d. pr. Ac. d. Wiss. 1870, 247. 



