KONGL. SV. VET. AKADKMIKN.S IlANDLINt; AK. BAND. 22. N:() 4. 51 



behållet att visa den syn|niiikt, livaritViiii de organiska kropparne af iiiirstaende 1)yji;iiad 

 af kristallografen böra skärskådas. På saniiua sätt, som det för keiuisten blir ett hufviid- 

 spörjsiual hvilken föränd riii<;' i sannnaiisnttningen (formeln) en viss operation har förorsakat, 

 så nppställde han frågan hvilken förändring har denna snbstitution verkat i kristallforinen. 

 Han sköt at sidan hvad för den föregående forskningen var hufvudmålet, att iinna lik- 

 artade eller allrahälst isomorfa kroppar. Hans undersökningar hänföra sig till de an^- 

 matiska kolvätena oeh det lyckades honom leda i bevis att en snbstitution af väte mot en 

 radikal (speeielt Cl, Br, NO^, <_)H oeh i viss män CHj) endast åstadkommer en tändigeii 

 måttlig förändring af kristallformen, oeh att det erhållna derivatet var fullt j;nnfr)rbart med 

 den ursprungliga föreningen. Detta förhållande som Gkoth, lyckligt nog, belade med ett 

 eget namn, morfotropi, har genom flera undersökningar dels af honom själf dels af andra 

 forskare till fullo bekräftats. 



Det lider väl intet tvifVel att ej endast de isomorfa kropparne — nori/<i//n'ska såväl 

 som oiyaiiwka — utan ock öfruja föreningar af analoi/ sammant^ättviiuj riktigast böra 

 frän denna synpunkt betraktas. Hos det slag af morfotropa föreningar som kallas 

 isomorfa är olikheten i kristallstruktur högst ringa ^). 



Den förändring som vid en dylik substitution inträder, eller den morfotropa ki'aften 

 hos den ersättande radikalen, är högst olika och som Groth påpekat beroende 1) af den 

 specifika morfotropa kraften hos radikalen själf, 2) den kemiska naturen hos det ämne 

 hvari substitutionen eger rum, .3) stället dä)' den nj^a radikalen inträder och slutligen 

 4) af det ursprungliga ämnets kristallform. I afseende pä sistnämda punkt behöfver blott 

 erinras hurusom den minsta ändring i någondera konstanterna förändrar en reguliär kri- 

 stall till en mindre symmetrisk, under det att hos en monosymmetrisk såväl de tre axel- 

 längderna som axelvinkeln l'^ kunna ändras utan att systemet vexlar. 



Under det de fi/.sikaliskt isomera kropparne i regeln visa tydliga struktiu'analogier 

 (samma kristallsystem eller åtminstone ett eidvclt förhållande mellan ett par af konstan- 

 terna) äro de kemiskt isomera och ej minst de metamera (de med samma molekularvigt) 

 ofta alls icke jämförbara, ocli detta gäller särskildt om dem som bero på orts- eller 

 ställningsisomeri, sådana som vi allmänt träfta bland de aromatiska kolvätena. 



(Jrsaken härtill är, att \'id en dylik substitution har den ursprungliga kroppen 

 förändrats i skilda riktningar (zoner). Ett orto-, meta- eller para-derivat af benzol äro 

 sålunda icke med hvarandra jämförbara; men som derivat af samma kolväte kunna de 

 tjäna till jämförelsematerial med detta. Man kan dä utgående från den primära benzol- 

 föreningen undersöka i hvad riktning en substitution af väte mot en viss radikal i orto-, 

 meta- eller paraställning inverkar pä kristallformen. 



Klart är, att endast föreningar af fullkomligt lika beskaffenhet i öfrigt kurjua komma 

 till jämförelse. Detta gäller isynnerhet kristallvattnet. Tvifvelsutan äro vattenfria för- 

 eningar särskildt lämpade till sådana undersökningar; men då kristallvattnet — hvilken 

 rol det än i salterna spelar — för sä vidt det ingår till sannna mängd i likartade för- 

 eningar, också der fungerar på samma sätt, ;iro naturligtvis analoga salter med sanuua 



') Intressanta bidrag- i detta ämne tinnas kos Brögger: Zeitsoh. f. Kryst. X, 498 — 503, Hiortuaiil: Zeitschr. 

 f. Kryst. XII, 411 ooli HintzE: Verh. d. Natnrf. Verein in Eheinl. 1884. 



