KONGL. SV. VF/r. AKADRMIKNS IIANDIJNOAK. TiAND. 22. N:0 6. 23 



Rlakr anför arten fVAii lagcMi mod Ainuioiiiffs plavorliix, Aiii. ifiu/ii/aiii.s, Avi. Jhirk- 

 Idiu/i, Ain. <vi;ynof.'i(s och /I;». caj)rii'oniiis. 



Hos oss iVr (len funnen \i<] Knrrcniölla. 



ECHTNODERMATA. 

 Pentacrinus? patulus n. sp. 



Tafi. I, lig. 1, 2; Tafl. III, (ig. 12, 1.3. 



Pä grund af articulationsytornas fördelning i ö petaloida, i kanten krenelerade, ftVlt 

 har jag ansett mig böra föra de i ofvan angifne figurer afbildade fossilen till .sUigtet 

 Pentacrinns, ehuru å andra sidan några egen.skaper tillkomma, hvilka nästan synas mig 

 berättiga, att på grimd deraf uppställa ett nytt slägte. Då emellertid ännn ondast enstaka 

 stjelkled anträffats, anser jag det rådligast att uppskjuta dermed tills större material hunnit 

 insamlas. Från öfriga -Pentacrinida^ är hufvudsakliga skilnaden den, att de petaloida 

 ialten utåt ej äro slutne, utan löpa ti^ån ena articulationsytan tvärs öfver ledets sidor för 

 att förena sig med motsatta articnlationsytans motsvarande fält, hvarvid dock i vissa fall 

 en hopträngning synes ega rum. 



För vinnande af större bestämdhet beskrifvas här nedan hvar för sig ett nodalt och 

 ett internodalt stjelkled. Den använda nomenclaturen är i hufvudsaklig öfverensstämmelse 

 med den, som i Challenger (-rinoidea, pag. 4 samt 13 — 15, af Cakpenter lemnas för stjolkons 

 olika delar hos Pentacrinidai. 



Ett nodalt stjelkled (se tatl. III, tig. 12) har plan, slät syzygialyta, på hvilken från 

 näringskanalen eller det fördjupade centrum utstråla fem, symmetriskt belägna, grunda 

 fåror eller rättare linier, hvilka tyckas sluta i en liten, rundad, något utskjutande, spets. I 

 fårornas rigtning iakttagas å stjelkledets sidor de fem, relativt ganska stora, på tvären ut- 

 dragna, fästena för cirrhi. Dessa fästpunkter äro belägna helt nära öfre ytan; just mellan 

 tvä dylika råkas såväl de krenelerade kanter, hvilka omgifva ett af öfre ytans petaloida fält, 

 som ock två från ofvan omnämda utskjutande spetsar utgående och snedt öfver sidan 

 löpande förhöjningar, hvilka tyckas mig vara krenelerade. — Ofre ytan är något hvälfd. 

 De från centrum utstrålande fem fårorna gå i samma rigtning som å motsatta (syzygiala) 

 ytan. De petaloida fälten tyckas utåt ej vara fullt slutne. 



Ett internodalt stjelkled (se tafi. III, lig. 13) visar å båda facerna fem från centrum 

 utstrålande, grunda, utåt sig vidgande och något djupare, fåror åtskiljande de fem mera 

 jemnbreda, fördjupade fälten, som begränsas af upphöjda, krenelerade (med små snedstälda 

 lister försedde) kanter. De fördjupade fälten äro utåt öppna och löpa ned på stjelkledets 

 sida, hvarest de förena sig med motsvarande fält från motsatta facen. Ej alltid äro de 

 båda articulationsytorna lika stora. De delar af stjelkledets sidor, i hvilka de radierande 

 strålarne utmynna, komma derföre i dylikt fall att intaga en något sned, mot ena ai-ti- 

 culationsytan mera sluttande ställning. 



Såsom gemensamt för alla stjelkled må följande anföras. Tvä sammanhängande 

 sådana ha aldrig blifvit finuia, hvilkot möjligciii låter sig föi^klai-a genom articulationsytornas 



