30 J. c. MOBKliG, OiM LIAS I SYDÖtJTKA SKÅNE. 



Yttre orncrin^fcii är i öfrigt densamma som ii det förut beskritim vensterskalet, uiidaii- 

 tagandcs bakre ändans longitudinela fara, hvilken dock synes företrädas af ett grundare 

 veck närmare kanten. — Någon skarp gräns mellan dessa två varietcter tror jag det 

 vara omöjligt att uppdraga. Då derjemte Brauns, som haft ett betydande jemförelse- 

 material till sitt förfogande, på sin synonomilista öfver arten i fråga bland andra specielt 

 anför de ofvan citerade figurerna hos Quenstedt och Goldfuss samt ä-fven upptar den 

 hos Terquem 1. c. afbildade Ostrea anomala, anser jag mig ega full rätt att föra båda 

 de af mig afbildade varieteterna till Ostrea arcuata Lmk. 



De arter, som med denna visa största likhet, äro Ostrea ungula Munstek och 

 Grypkcea cymhium Lamarck. Af dessa skiljer sig den förra genom sin form och sina 

 Exogyralikt inrullade umbones. Den senare skiljer sig genom svagare stj.'iering, mindre 

 utvecklad längdfåra och derigenom att skalets ytterkant ej ligger i ett plan. 



Arten har eidigt Brauns 1. a. c. sin hufvudsakliga utveckling i iVrietislaget, hvilkets 

 kalkbäddar just efter detta fossil ofta kallas Gryphitkalk, förekommer dock äfven i An- 

 gulatuslaget, i synnerhet i dess öfre lager. Enligt Lundgren 1. c. är arten förut hos oss 

 funnen i Ammonitbanken vid Dompäng och Döshult. De af mig funna exemplaren här- 

 röra alla från Kurremölla. 



Ostrea? domicilii n. sp. 



TaH. I, tig. 17, 18-' 



Endast 2 exemplar, representerande ett öfver- och ett underskal, hafva liittills fun- 

 nits, båda sittande i hård sandsten, så att de ej kumiat frigöras. Underskalet visar 

 endast innersidan, eller rättai-e aftrycket deraf. ()fverskalet endast yttersidan, hvadan 

 slägtbestänmingen grundats på det antagandet, att båda exemplaren, som visa sig teudigen 

 öfverensstämma såväl till storlek som form, tillhört samma art. Båda skalen äro temligen 

 tunna. Efter hvad kärnan utvisar har det undre varit ganska djupt och haft temligen 

 starka, ojemna koncentriska veck. Det öfre fria skalet är jemnt hvälfdt, konvext, visar en 

 temligen spetsig, något högerböjd lunbo, samt talrika koncentriska veck och strimmor, i 

 synnerhet kraftiga nära umbo. Dessutom iakttagas ganska många, svaga, något oregel- 

 bundna, radierande strimmor. Musslan är i undre kanten något sned, utdragen åt höger. 



Funnen vid Kurremölla. 



Plicatula spinosa Sowekby. 



Tall. I, iig. 19, 2U, 21. 



1858 Plicatula spinosa, Quenstedt, .Juni, s. 149, t. 18, tig. 27, 28. 



» » sarcinula, » , Ibidein, s. 79, t. 9, tig. 15. 



» » oaujnoti, » , Ibidemi s. 109, t. 13, tig. 24, 25. 



1871 " spinosa, Brauns, Untere .Jura, s. 401. 



Flertalet af de här lemnade citaten upptaga ej några för arten särdeles karakteristiska 

 afbildningar. Onekligen hade nog också genom andra citat (t. ex. Goldfuss, Petr. Germ., 

 tafl. 107, fig. 1) artens karakterer kunnat bättre framhållas, men jag har här med flit fram- 

 hållit endast dem, som bäst öfverensstämma med våra exemplar, hvilka stå temligen 



