KONGL. SV. VET. AKADKMIKNS IIANDLINOAK. liANT). 22. N:() 6. Pyl 



aflägsnade från typiska formen. Jag skulle också ej vågat riVkna mina exemplar till 

 ofvanståenrle art, med mindre att Brauns särskildt betonat tillvaron af dylika exemplar 

 samt tillagt, att hans synonoraiförteckning vore fullkomligt säker. Erdigt Brauns' u])pgift 

 ill" det fria skalet (vensterskalet) i ungdomsstadiet, som kan fortvara liingre eller kortare 

 tid hos olika individ, fullkomligt glatt. Så småningom bli skalets koncentriska strimmor 

 starkai'e, och slutligen tillkomma radierande veck med långa, från kanten utskjutande taggar 

 eller fransar. Ett par af mina exemplar (se tafl. T, fig. 19), hvilka ännu sakna taggar, 

 torde fil betraktas som dylika vensterskal af unga individ, hvilka af Munster betecknats 

 som Pl. finreinuln. -Tag kan ej inse, att Dumortier's Harpax nitidiis (Etudes paleont. Il, 

 p. 219, pl. 49, fig. ö — 7) skiljer sig frän denna sarcinida-f orm. Såsom karakteristiskt 

 uppgifves visserligen att umbo är spetsig, något öfverskjutande låsranden; Quenstedts 

 ofvan anförda figur 27, tafl. 18, visar samma egenskap. Vidare angifves att de koncentriska 

 strimmorna äro ytterst svaga; detta, hvilket i öfrigt ingalunda, kan sägas om mina 

 exemplar, torde, i likhet med uppgiften om att underskalet är precis lika stort som 

 öfverskalet, ej vara tungt vägande artkarakterer. Låsranden har, efter Brauns' uppgift, 

 vexlande längd. Högerskalet är fastvuxet med större eller mindre yta; vidvuxna andelen 

 har naturligtvis form efter underlaget; fria delen visar veck och taggar tidigai^e än det 

 andra skalet. Karaktei-istiskt är att dessa taggar stå i koncentriska rader, äfvensom att 

 yttre kanten aldrig är veckad. Två af mina exemplar synas vara dylika vidvuxne 

 exemplar. Vidhäftningsytan är å det ena, tafl. I, fig. 20, konkav, utan skulptur; fria 

 delen är plan, visar talrika koncentriska strimmor med radierande veck eller taggar; på 

 grund af fossilets slitna tillstånd blir dock skulpturen ej fullt tydlig. Det andra, tafl. I, 

 fig. 21, har umbonala delen svagt konvex samt försedd med koncentriska strimmor. 

 Undre delen bryter tvärt af mot den öfre, på sådant sätt att skalet i sin helhet blir 

 konkavt. På denna del iakttagas fina, koncentriska strimmor med radierande, smala 

 ribbor, hvilka ofta räcka långt öfver den zon, å hvilken de sitta. Yttersta kanten är 

 af bruten. 



Plicatula spinoKci, är karakteristisk för mellersta Lias; enstaka exemplar ha dock 

 anträffats ända ned i Bucklandilaget och uppe i lag med Fosidonia Bronni. 



Mina exemplar, som alla äro af ringa storlek, ha funnits vid KiuTemöUa. 



Plicatula sp. 



TaH, I, fig. 22, 



Ett vid KurromöUa anträffiidt vensterskal, temligen hvälfdt isynnerhet nära umbo, 

 som är spetsig och öfverskjutande, har det upptill bredare skalet något ojemnt, liksom till- 

 knyckladt, samt ej sä regelbundna koncentriska strimmor. A inre sidan synas tydligt de 

 små A-formigt stälda läständerna samt, nära ytterkanten, en rand efter högerskalets kant. 

 Genom skalets form och ornering skiljer den sig från föregående art, af hvilken den dock 

 möjligen skulle kunna uppstått genom någon abnormitet under sin utveckling. Så länge 

 blott detta enda exemplar funnits, kan dock intet dylikt med större sannolikhet antagas, 

 hvadan jag tills vidare uppfört det såsom en särskild art, utan att dock belägga denna 

 med något specifikt namn. 



