KONGL. SV. VET. AKA1>EMIKNS I1ANJ)LINGAK. BAND 22. N:() 6. 87 



1871 Ävicula iiuvijnivalvis, BiuuNs, Uiiteru Juni, s. ;-554. 



1876 Moiiolis " , Tatk luid Blake, Yorksliire Liiis, p. 371. 



1878 Avictila sinemurknsis, Lunuckkn, Stucliur, s. 41, lig. 44—46. 



1879 " huequivalvis, » , Jura pä Boniliolin, s. 17, fig. 3'2, ;j3. 

 » » sineniuviensis, » , Ibideiu, s. 18, Kg. 34, 40. 



1881 " (Oivi/toma) inu;naivalvis, Lundguen, MoUuskfauriaii, s. 30, t. 5, lig. 6, 



iSasom vanligt äro nästan endast vensterskal anträftWdc;. Emellan dessas större ra- 

 dierande, tendigen skarpa, i'ibbor, omkring Kl till antalet, komma 5 a 8 finare, som äro 

 tendigen ojennit fördelade. Af dessa senare är nästan alltid en, som ligger ungefär niidt 

 emellan hufvudribborna, något starkare och bredare än de öfriga. Bakre örat har radi- 

 erande, tina ribbor och fina, koncentriska strimmor, angifvande tillvaron af en grund 

 sinusinskärning. Öfverallt iakttagas fina tvärstrimmor, anordnade i mot underkanten 

 konkava bågar, mellan hufvudribborna, hvilka stundom här äro något förskjutne eller få 

 ett fjälligt utseende. Främre örat ar nästan rätvinkligt, ined rätt starka, radierande 

 samt ytterst fina, koncentriska strimmor. Blott 2 a 3, temligen illa medfarna, högerskal 

 ha anträffats (se tafi. I, fig. 36). Det är litet och tunnt; hvarigenoin väl förklaras, att 

 det mera sällan finnes bevaradt. Bakre örat är stort, nedtill med nästan vertikal ytter- 

 kant. Musslans främre-undi-e kant är mycket sned, föga -böjd. Främre örat saknas å 

 mina exemplar; dock synes ännu att dess fäste varit kort. Omkring 12 st. svaga, ra- 

 dierande fåror utgöra skalets ornering. 



Avicula iiuequivalvis förekommer, enligt Brauns, ända nedifrån lag med Am. amiu- 

 latua, hvarest den ock är mera sällsynt, upp till undre gränsen af öfre Lias. Inom 

 Sverige är den, efter Lundgrens uppgift, förut funnen i »Aviculabanken» vid Kulla Gun- 

 narstorp, i »Ammonitbanken» vid Dompäiig samt i lösa block, af hvilka särskildt må 

 nämnas marin Hörsandsten. Arten förekommer äfven i Bornholms Lias. 



I sydöstra Skåne har jag fuiniit den vid Kurremölla, Fylans tegelbruk, Kvdlemölla 

 och »Tosterups vestra gräns». x\nträffas, åtminstone som fragment, ingalunda sällsynt. 



Avicula neglecta n. sp. 



Tafl. I, tig. 37, 38. 



Endast vensterskal äro funna. Dessa äro temligen starkt hvälfda, något utdragna 

 på lilngden samt något sneda. Umbo, som omslutes af en något spetsig vinkel, är stark, 

 spetsig och skjuter upp öfver låsranden. Skalet är, äfven å större exemplar, ytterst 

 tunnt. Det är försedt med talrika (20 k 30 stycken), något undulerande, ej fullt likstarka, 

 ribbor, hvilka äro låga, men temligen breda, samt ej nå upp till umbo. Talrika, fina, 

 koncentriska strimmor synas å väl bevai-ade ställen öfvei^allt å skalet. Främre örat är 

 litet, knappast skildt från öfriga skalet. Bakre örat är deremot temligen stort, fast ej 

 skarpt markeradt; dess öfre kant bildar med den bakre en trubbig vinkel, som dock obetydligt 

 öfverskrider 90°. Båda öronen äro försedda med fina, radierande ribbor och således till 

 sin ornering alldeles öfverensstämmande med öfriga skalet. Arten tillhör de mindre inom 

 slägtet. — Stundom (se fig. 38, tafl. I) blifva ribborna delvis förskjutna på så sätt att 

 deras inom olika zoner belägna delar komma att alternera. På grund af skalets ytter- 

 Hga tunnhet, blir merendels dess yttre kant la?derad och konturen svär att följa. Tyvärr 



