44 J. c. MOBERG, OM LIAS I SYDÖSTRA SKÅNE. 



iiguniriia ötVereiisstäimuu också; endast i iraga om storleken tinnes en olikhet; vara äro 

 nämligen endast hälften så stora. Under det att för Nacala Oinaliiid uppgifves, längd 21 

 min., höjd 12 mm. och tjocklek för båda skalen tillhopa 8 mm., hvilket gör (100 : 57 : 88), ') 

 äro på mitt exemplar motsvarande mätt 10 mm. "), 6 mm. och 2X2 mm., hvadan pro- 

 portionen blir (100 : 60 : 40). Längden kan dock sällan bestämdt angifvas, enär exem- 

 plaren oftast äro något kederade å rostrum. 



A tafl. III, tig. 21, afbildade exemplaret utgör antagligen ungdomsstadiet till denna 

 art. Låsrandens främre del bildar rät vinkel med den bakre. Somliga exemplar at 

 ungefär denna storlek visa antydan till ett börjande rostrum. 



Bland öfriga former, med hvilka våra exemplar förete större likhet, må näujnas 

 Leda ceqtdlatera, sådan den af bildas af Tåte och Blake (Yorksliire Lias, pl. 11, lig. 10). 

 Denna företer ej någon likhet med KocH och Dunkeks art af samma namn, men deremot 

 betydlig likhet med N. Ovialimi. Den anföres ock från sannna lag som denna sistnämda. 

 Möjligen skulle någon mindre olikhet kunna uppvisas. Efter Tåte och Blake's figur att 

 döma, tyckes nämligen umbo vara något mera median samt kölen å rostrala delen svagare 

 ocli kortare. jSfucala Omaliusl anföres af Chapuis och Dewalque från öfre Lias »Marne 

 de Grand-Cour», motsvarande Quenstedts Lias t och Dogger (Bruna Jura) cc. — Leda 

 Heherti Martin är visserligen något lik vår art, men har undre randen betydligt mera 

 konvex, spetsigare rostrum samt är dessutom blott hälften så stor. 



Såsom af ofvan anförda synes, erbjuder vår art så stor öfverensstämmelse med 

 Nacula Omaliasi Chafuis et Dewalque, att jag, oaktadt skilnaden i storlek och platsen 

 i lagerserien, ej skulle tvekat att identihera dem, men dä jag ej har tillgång på jem- 

 förelsematerial, anser jag rådligast stanna vid ett påpekande af likheten, så mycket dess 

 mer, som ju ingalunda hvarje beskrifning eller tigur alltid kan antagas vara fullt repre- 

 sentativ. 



Somliga af våra exemplar äro något högre och ha mei'a konvex underkant; detta 

 synes dock åtminstone till stor del mera bero pä nötning vid rostrala partiet än pä 

 ai'tens variation. 



Temligen allmän \\å Kurremölla. — En Nucula från Hvidodde (Bornholm) bör 

 troligen föras till denna art. Afven från andra lokaler på Bornholm föreligga fragment, 

 som mycket väl skulle kunna tillhöra vår art, men dock ej tillåta fullt säker bestämning. 



Leda Bornholmiensis v. Seebach. 



1838 Nucula injlexa (Römer), Fokchhammek, Bornholms Kult'., s. bO, t. 4, tig. 27. 

 1865 Leda Bornholmiensis, v. Seeb.\ch, Geol. d. Insel Bornholm, s. 344. 

 1879 » » , Lundgren, Juni på Bornholm, s. 20, fig. 27. 



Till den beskrifrung, som Lundgren 1. c. leninat af denna art, liar jag ej mycket 

 att tillägga. Skalet, som är ganska tjockt, visar en frän umbo till bakre-undre ändan 

 utgående trubbig köl. Vid tlygtigt påseende synes det fidlkomligt slätt. Granskning af 

 väl bevarade exemplar gifva dock vid handen tillvaron af en karakteristisk ornering, 



') Den i arbetet angifna proportionen synes vara orätt beräknad. 

 -) Deraf komma 4,.^ mm. mellan umbo oeh rostrums spets. 



